Справа № 161/11196/19 	Головуючий у 1 інстанції: Філюк Т. М. 	
Провадження № 22-ц/802/193/20  Категорія: 39 	  Доповідач: Шевчук Л. Я.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
30 січня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Шевчук Л.Я.,
суддів - Данилюк В.А., Киці С.І., 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 листопада 2019 року, 
                                           
                                           В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який обгрунтований тим, що 27 березня 2010 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник  ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 25000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач своїм підписом у заяві підтвердив поінформованість з умовами кредитування. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику можливість розпоряджатися кредитними коштами на визначених договором умовах.
Позивач також зазначав, що позичальник ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання по поверненню кредитних коштів належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 31.05.2019 року у нього виникла заборгованість на загальну суму 39380,95 гривень, з яких: 24039,06 грн - заборгованість за кредитом, 12890,42 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 100 грн -  пеня та комісія, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг у розмірі: 500 грн - штраф (фіксована частина), 1851,47 грн - штраф (процентна складова). 
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути із відповідача в користь банку заборгованість по кредиту у розмірі 39380,95 грн,  а також судові витрати по справі у розмірі 1921 грн.
Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 листопада 2019 року в даній справі позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 в користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 24 039, 06 грн. 
Стягнуто із ОСОБА_1 в користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1172, 58 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позову скасувати з ухваленням у цій частині нового судового рішення про задоволення позову банку.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційний суд розглянув дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.
Апеляційну скаргу представника позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.
Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що позичальник належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом у розмірі 24 039,06 грн, яка підлягає стягненню з позичальника в користь банку.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (стаття 1054 ЦК України).
Із матеріалів справи убачається, що 27 травня 2010 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 25000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.8).
На підтвердження укладення кредитного договору позивач АТ КБ «ПриватБанк» надав підписану позичальником ОСОБА_2 анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» від 27 травня 2010 року, розрахунок заборгованості за кредитним договором та витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а. с. 5-32).
Як убачається з анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, остання не містить будь-яких даних щодо виду та строку дії кредитної картки, а також інформації про розмір відсотків та порядок їх нарахування. У вказаній анкеті-заяві зазначено лише прізвище, адресу, особисті дані позичальника та згоду з тим, що заява разом з Умовами та правилами банківських послуг і тарифами складають між позичальником та банком договір про надання банківських послуг (а. с. 8). 
У матеріалах справи також міститься витяг з Умов і правил надання банківських послуг, які позичальником ОСОБА_1 підписані не були (а.с.9-32).
Будь-яких доказів на підтвердження того, що при укладенні між сторонами кредитного договору діяли Умови і правила надання банківських послуг саме в такій редакції, яка існувала на час підписання анкети-заяви, позивач суду не надав, а тому їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору кредиту.
Крім того, ні в позовній заяві, ні  в анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не зазначено, якого саме виду кредитну картку отримав відповідач та на яких умовах.
Звертаючись із позовом до суду, банк надав розрахунок заборгованості за кредитом, який складається із: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 24039,06 грн; заборгованості по відсотках за користування кредитом у розмірі 12890,42 грн, пеня та комісія - 100 грн, штрафи - 2351,47 грн.
Таким чином, у своїй позовній заяві банк просив суд стягнути з відповідача, крім тіла кредиту (грошові кошти, які фактично отримав в борг позичальник), заборгованість по відсотках за користування кредитом, пеню, комісію та штрафи за несвоєчасну сплату кредиту, хоча в анкеті-заяві, підписаній позичальником, відсутні умови договору про встановлення процентної ставки за користування кредитом, визначення комісї та відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 27 травня 2010 року, посилався на Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, на Правила користування платіжною карткою та тарифи банку, які викладені на банківському сайті: https//privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини кредитного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме із такою редакцією витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених на сайті: https//privatbank.ua/terms/, ознайомився позичальник ОСОБА_1 при укладенні договору, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також не містять підтверджень того, що у вказаних документах на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі були зазначені істотні умови договору.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог банку в частині стягнення з відповідача в користь банку заборгованості за кредитним договором у розмірі 24039,06 грн.
Колегія суддів також погоджується з висновками місцевого суду про те, що роздруківка із сайту банку не може бути належним доказом по справі, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони - банку, яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
У своїй позовній заяві банк посилався на те, що сторони при укладенні кредитного договору керувались нормами ч. 1 ст. 634 ЦК України.
Отже, судом встановлено, що позичальник при укладенні кредитного договору особисто підписав лише заяву-анкету, інші складові договору, зокрема, Умови та правила надання банківських послуг  позичальник ОСОБА_1 не підписував.
Врахувавши наведені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті банку неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з даним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів та витяг з умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Відтак без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві-анкеті       домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду ( частина четверта статті 263 ЦПК України).
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Рішення судом ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
                                             П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.
Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22  листопада 2019 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді