ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1271/20 Справа № 176/1109/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гусейнов К. А. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Городничої В.С.
суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.
при секретарі - Порубай М.Л.

розглянувши в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи, в письмовому провадженні у м. Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
ВСТАНОВИВ:

В травні 2019 року позивач звернувся до суду першої інстанції із зазначеним вище позовом,обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 04 листопада 2011 року з ОСОБА_1 було укладено договір б/н за яким він отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.рrivatbank.ua складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Також, відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (а.с.13).
Свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг банк виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту.
Свої ж зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 належним чином не виконав, у зв`язку із чим станом на 31.03.2019 року виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 34386,71 грн., з яких: 
- 0,00 – заборгованість за тілом кредита, 
- 3043,26 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредита, 
- 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками,
- 26396,14 грн. – нарахована пеня за прострочене зобов`язання,
- 2833,66 грн. – нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.,
а також штрафи, відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:
- 500,00 грн. – штраф (фіксована частина);
-1613,65 грн. – штраф (процентна складова)., які просив стягнути з відповідача за рішенням суду.
Заочним рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2019року в задоволені позовних вимоги АТ КБ “ПриватБанк”відмовлено.
З таким рішенням суду позивач АТ КБ “ПриватБанк”не погодився, та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В своїй апеляційній скарзі позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
ОСОБА_1 своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ “ПриватБанк”, не скористався.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість осаджуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін виходячи з наступного.
Судом встановлено, що на підтвердження домовленості між сторонами позивач надав підписану відповідачем анкету-заяв б/н 04.11.2011 року про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», в якій ОСОБА_1 погоджується з тим, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг а також Тарифами, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, про що свідчить його підпис в анкеті-заяві, а також довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 пільгового періоду”
Як вбачається з двох розрахунків заборгованості за договором, ОСОБА_1 , станом на 31.03.2019 року має заборгованість перед банком 34386,71 грн., з яких:
- 0,00-заборгованість за тілом кредита;
- 3043,26 грн.-заборгованість за простроченим тілом кредиту; 
- 0,00 грн.-заборгованість за нарахованими відсотками; 
- 26396,14 грн.-нарахована пеня за прострочене зобов`язання;
- 2833,66 грн. – нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.,
а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 
-500,00 грн. – штраф (фіксована частина); 
-613,65 грн. – штраф (процентна складова) (а.с.6-11).
На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», яка підписана сторонами; розрахунок заборгованості за кредитним договором; довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 пільгового періоду, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/, як на невід`ємні частини спірного договору (а.с.6-28). 
Відмовляючи у задоволені позову про стягнення заборгованість за простроченим «тілом» кредиту у розмірі 3043,26 грн., суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що згідно наданого банком розрахунку, у відповідача відсутня заборгованість за «тілом» кредиту (0,00 грн.), а тому підстав для нарахування заборгованість за простроченим «тілом» кредиту у банку немає, оскільки ці складові нарахованої заборгованості співвідносяться як загальне й окреме. 
Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1ст. 81 ЦПК України), збирання доказів у цивільних справах за загальним правилом не є обов`язком суду (ч. 2 ст. 12 ЦПК України). 
Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як на підставу своїх вимог, позивач посилається на анкету-заяву від 04.11.2011 року, та довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки “Кредитка Універсальна” 55 днів пільгового періоду від 04.11.2011 р., а також на два розрахунки заборгованості за кредитним договором, які зроблені на підставі цієї довідки, які суттєво відрізняються один від одного, щодо нарахованих сум кредитної заборгованості (а.с.6-11)
Вказані розрахунки заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві, також в матеріалах справи відсутня довідка про встановлення кредитного ліміту по картковому рахунку, довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, не надано виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості. Вони не містять відокремленого, чистого розміру заборгованості (тіла кредиту). До того ж подані суду розрахунки заборгованості позивач не пояснює жодними умовами договору та обставинами справи, а тому переконатись в його правильності у суду не має можливості. 
Крім цього, обидва, розрахунки заборгованості не містить даних про вид та номер платіжної картки чи номер розрахункового рахунку, не підписаний особами, повноважними на здійснення фінансового обліку та звітності, не засвідчені в установленому законом порядку.
Доказів того, що відповідач був проінформований про зміни умов кредитування з використанням кредитної картки, позивач також суду не надав, а також не зазначив, коли саме такі зміни відбулись, та в чому вони полягали, тоді як зміна відсоткової стави за даним кредитним зобов`язанням відбулась 30.06.2015 року
Оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого відповідачу кредиту, колегія суддів дійшла висновку, що перевірити розмір нарахованих сум боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу за наданим розрахунком заборгованості, про що ставить питання апелянт в апеляційній скарзі не є можливим.
Жодних обґрунтувань, з яких саме причин вказані належні докази не були подані позивачем до суду першої інстанції, апеляційна скарга АТ КБ “ПриватБанк” також не містить.
За вказаних обставин, доводи апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» про те, що сторонами погоджені умов кредитування на підставі підписаної відповідачем 08.06.2011 року Довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки “Кредитка Універсальна” 55 днів пільгового періоду, колегія суддів вважає безпідставними.
Так, у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с.12) визначено порядок нарахування та розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості, а саме: ПЕНЯ - пеня (1) та пеня (2), де при нарахуванні пені (1) до уваги береться базова відсоткова ставка за кредитним договором/30 — нараховується за кожен день прострочення кредиту.
Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно зазначеної Довідки процентна ставка за кредитним договором становить 2,5% станом на 04.11.2011 року, в той час як відомості з розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с.12-16) свідчать про зміну відсоткової ставки в бік збільшення, починаючи з 30.06.2015 року.
Слід зазначити, що визначена сторонами при укладенні договору процентна ставка 25% в місяць є фіксованою, та не може змінюватись протягом дії кредитного договору в односторонньому порядку банком шляхом внесення змін до договору, оскільки, без дотримання вищенаведених вимог ст. 1056-1 ЦК України, така умова договору є нікчемною.
Таким чином, колегія суддів не приймає, як належний та допустимий доказ розрахунок кредитної заборгованості, оскільки в ньому відсотки розраховані не за процентною ставкою, визначеною при укладені договору, і відповідно, розрахунок пені та інших складових кредитної заборгованості є неправильним, оскільки розрахунок заборгованості базується саме на показниках процентної ставки.
З зазначених підстав, у якості належного доказу не може бути прийнята і Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».
Вказані обставини свідчить про суперечливість доказів у справі, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, що виключає можливість суду перевірити правильність проведеного банком розрахунку заборгованості.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Суд звертає увагу, що відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За загальними положеннями ЦПК України, на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Також, слід зазначити, що згідно зі статтею 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.
Таким чином, суд першої інстанції, керуючись ст. ст. 207, 526, 549, 551, 626, 628,  633,634,638,1048,1049, 1050,1054,1055,1056-1 ЦК України, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення простроченого тіла кредиту, як частини штрафних санкцій за користування кредитом, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг разом з Тарифами Банку не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.
З цих підстав, колегія суддів, не може прийняти до уваги й витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку, на які посилається апелянт в своїй апеляційній скарзі, як належний, допустимий та достатній доказ, оскільки матеріали справи не містять доказів, що саме ці Умови були надані відповідачу для ознайомлення, що підтвердило би факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами кредитного договору. Тобто, відсутність підпису відповідача на Умовах та правилах надання банківських послуг фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем.
Таким чином, враховуючи той факт, що позивачем не долучено до позовної заяви Умов та правил про надання банківських послуг, які б містили підпис позичальника, колегія суддів приходить до висновку, що АТ КБ “ПриватБанк” не доведено, що під час підписання заяви-анкети позичальника відповідач був ознайомлений саме з тими Умовами та правилами надання банківських послуг, які надані позивачем до позову. 
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 203/5497/13-ц (провадження №61-1391св18), постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
За таких обставин, відсутні підстави для нарахування відповідачу процентів, неустойки,та заборгованості за простроченим тілом кредиту, а доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не мав підстав відмовляти в задоволенні вимоги про їх стягнення є необґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
       Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду в оскарженій частині відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Тож, керуючись положеннями ст. ст. 259, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку “ПриватБанк” – залишити без задоволення.
Рішення  Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2019року в оскарженій частині – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий:                                                                 В.С. Городнича 

Судді:                                                                         О.П. Варенко 

                                                                        О.В. Лаченкова