УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №275/1400/19 Головуючий у 1-й інст. Лівочка  Л. І. 
Категорія 29 Доповідач Шевчук А. М.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
                       
головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                 суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,
       
розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі
цивільну справу №275/1400/19 за матеріалами позовної заяви  ОСОБА_1 до Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області про стягнення моральної шкоди
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на ухвалу судді Брусилівського районного суду Житомирської області  від 13 січня 2020 року Лівочки Л.І., яка постановлена у смт Брусилові,

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області. Просив стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 11 000 грн. та понесені ним документально підтверджені судові витрати.

Ухвалою судді Брусилівського районного суду Житомирської області  від 13 січня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику.

Не погодившись із ухвалою судді суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Посилається на те, що його позовна заява відповідає вимогам ст.ст.175,177 ЦПК України, а тому була залишена без руху і надалі повернута безпідставно.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали судді суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Матеріалами справи доводиться та судом установлено, що 11 грудня 2019 року до Брусилівського районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області (а.с.1-4). Посилаючись на те, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2019 року в справі №240/7537/19 визнано протиправною бездіяльність Брусилівської селищної ради щодо неприйняття рішення за результатами розгляду його заяви від 26 березня 2019 року про передачу в оренду земельної ділянки, такими діями селищної ради йому заподіяно моральну шкоду. Окрім того, просив стягнути понесені ним та документально підтверджені судові витрати. Зазначив, що витрати за надання професійної правничої допомоги адвоката складають 700 грн. У підтвердження своїх вимог ОСОБА_1 , окрім іншого, додав копію рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2019 року в справі №240/7537/19.

Ухвалою судді Брусилівського районного суду Житомирської області від 17 грудня 2019 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху, як така, що не відповідає вимогам ст.ст.175,177 ЦПК України та надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали (а.с.13). В ухвалі зазначено, що копія рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2019 року не засвідчена належним чином у відповідності до вимог ст.95 ЦПК України, оскільки не містить підпису судді та відмітки про набрання вказаним рішенням чинності. Також до позовної заяви ОСОБА_1 не додав докази понесених ним витрат за надання професійної правничої допомоги адвоката в сумі 700 грн., які він просить стягнути із відповідача.

Копію ухвали від 17 грудня 2019 року про залишення позовної заяви без руху ОСОБА_1 отримав 19 грудня 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.15).

Вважаючи позовну заяву ОСОБА_1 неподаною та повертаючи таку заявнику, суддя суду першої інстанції виходила із того, що недоліки позовної заяви не усунуті, оскільки станом на 13 січня 2020 року від позивача не надходило заяв, які свідчили б про усунення недоліків.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини п`ятої ст.95 ЦПК України, учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Згідно із частиною першою ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Отже, підставою для залишення без руху позовної заяви на стадії вирішення питання щодо відкриття провадження у справі є виключно недотримання позивачем вимог ст.ст.175,177 ЦПК України.

Вимоги щодо форми та змісту позовної заяви визначено статтею 175 ЦПК України, а положення статті 177 Кодексу передбачають перелік документів, що додаються до позовної заяви.

Відповідно до пунктів 5,8 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Згідно із частиною першою ст.177 ЦПК України, позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. Правила цієї статті щодо подання копій документів не поширюються на позови, що виникають з трудових правовідносин, а також про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок злочину чи каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до частини п`ятої зазначеної статті, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

У обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 послався на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2019 року. У позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що оригінал судового рішення від 01 серпня 2019 року знаходиться у Житомирському окружному адміністративному суді. До позовної заяви позивач додав копії вказаного рішення, відповідно до кількості відповідачів, які засвідчив своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху із тих підстав, що він не надав доказів про понесені ним витрати за надання професійної правничої допомоги адвоката у сумі 700 грн., суд першої інстанції не врахував наступне.

У відповідності до частини першої ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Згідно із частиною восьмою ст.141 ЦПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Окрім того, згідно із частиною першою ст.296 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що понесені ним витрати за надання правничої допомоги адвоката складають 700 грн.

Отже, залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху, суддя суду першої інстанції фактично послалася на обставини, які повинні досліджуватися та оцінюватися судом під час розгляду справи по суті і не мають правового значення на стадії вирішення питання про відповідність позовної заяви вимогам статей 175,177 ЦПК України, тобто на стадії відкриття провадження у справі, а тому не можуть бути визнані недоліками позовної заяви.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v.France»). 

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до приписів ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, ухвала судді Брусилівського районного суду Житомирської області від 13 січня 2020 року підлягає до скасування, а справа направляється для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.367-368,374,379,381-382,384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу судді Брусилівського районного суду Житомирської області  від 13 січня 2020 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуюча Судді: