ПОСТАНОВА
Іменем України

17 січня 2020 року 
Київ

справа № 813/5484/15
адміністративне провадження № К/9901/20600/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Соколова В.М., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу № 813/3484/15
за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Адвокатське об`єднання «Адвокатська компанія «Укрзахідюрсервіс» та Приватне підприємство «Шива» про визнання протиправною та скасування постанови
за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк»
на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2015 року, ухвалену суддею Кухар Н.А., та  
на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року, постановлену колегією суддів у складі: головуючого - судді Довгої О.І., суддів: Каралюса В.М., Запотічного І.І.

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обгрунтування
1. У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» (далі - позивач, ПАТ «ВіЕс Банк») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції (далі - відповідач), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову від 29 липня 2015 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 48294213.
2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що постанова про відкриття виконавчого провадження є незаконною та такою, що порушує права та законні інтереси позивача, так як підставою для відкриття була ухвала Шевченківського райсуду м. Львова від 24 липня 2015 року про накладення арешту на майно ПП «Шива» в межах суми стягнення, яка на переконання позивача, не відповідає статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (далі - Закон № 606-XIV) та нормам статті 210 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки в ухвалі не зазначено дати набрання законної сили, та строк і порядок набрання рішенням суду законної сили. На момент винесення відповідачем оскарженої постанови ухвала не набрала законної сили, а в постанові зазначено, що виконавчий документ вступив у законну силу. Позивач вважає, що відповідач повинен був відмовити у відкритті виконавчого провадження.
2.1. Крім того, позивач зазначив, що оскарженою постановою порушено право позивача як кредитора ПП «Шива» та іпотекодержателя нерухомого майна, яке на момент винесення оскаржуваної постанови належало ПП «Шива», та на яке було накладено арешт ухвалою суду від 24 липня 2015 року.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року, відмовлено у задоволенні позову в повному обсязі.
4. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскаржена постанова про відкриття виконавчого провадження не порушує прав та охоронюваних законом інтересів позивача та винесена із дотриманням норм Закону № 606-XIV. 
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух в касаційній інстанції
5. 02 березня 2017 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» про скасування постанови Львівського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2015 року та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року, у якій скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
6. У касаційній скарзі скаржник посилається на порушення судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для його скасування. Скаржник вказує на те, що ухвала Шевченківського районного суду м. Львова від 24 липня 2015 року, якою вжито заходи забезпечення позову, не відповідає вимогам норм статті 18 Закону № 606-XIV, статті 210 Цивільного процесуального кодексу України так як в ухвалі не зазначено дати набрання законної сили, та строк і порядок набрання рішенням суду законної сили. Відтак, відповідач передчасно відкрив виконавче провадження, що призвело до порушення прав позивача. 
6.1. Скаржник, не заперечуючи проти того, що подія скасування ухвали про забезпечення позову настала після винесення відповідачем постанови про відкриття виконавчого провадження від 29 липня 2015 року зазначає, що наслідком скасування ухвали про забезпечення позову є те, що така ухвала про забезпечення позову не породжує жодних юридичних наслідків, оскільки є нечинною з моменту її прийняття.
6.2. Крім того, скаржник переконаний в тому, що державним виконавцем неправомірно накладено арешт на все майно, оскільки, державний виконавець не перевірив факт перебування такого майна в іпотеці, арешт на яке, як стверджує скаржник, накладати не можна, так як такі виконавчі дії порушують права скаржника як іпотекодержателя.
7. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03 березня 2017 року відкрито касаційне провадження за вищевказаною касаційною скаргою.
8. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (далі - Закон № 2147-VІІІ).
9. Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції вищевказаного Закону обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.
10. У зв`язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпунктів 1, 7 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України матеріали касаційної скарги передано до Верховного Суду.
11. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
12. 12 лютого 2018 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Шарапа В.М., судді Бевзенко В.М., Данилевич Н.А.
13. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 травня 2019 року, який здійснено на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 30 травня 2019 року № 549/0/78-19 у зв`язку із зміною спеціалізації та введенням до іншої палати судді - доповідача Шарапи В.М. (Рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20.05.2019 № 14), що унеможливлює його участь у розгляді касаційних скарг, визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Єресько Л.О., судді Загороднюк А.Г., Соколов В.М.
14. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 15 січня 2020 року дана касаційна скарга була прийнята до провадження, закінчено підготовчі дії та призначено її до розгляду у попередньому судовому засіданні. 
Позиція інших учасників справи 
15. 07 квітня 2017 року від відповідача надійшли заперечення на касаційну скаргу, де відповідач посилається на не обґрунтованість доводів даної касаційної скарги та просить її відхилити, а рішення прийняті судом першої та апеляційної інстанцій залишити без змін. Вказували на те, що при прийнятті оскаржуваної постанови відповідач діяв відповідно до норм Закону № 606-XIV, оскарження ухвали суду не зупиняє її виконання. Крім того, вважають, що оскаржувана постанова не порушує права позивача.
16. 06 квітня 2017 року від Приватного підприємства «Шива» надійшли заперечення на касаційну скаргу, де третя особа посилається на не обґрунтованість доводів даної касаційної скарги та просить її відхилити, а рішення прийняті судом першої та апеляційної інстанцій залишити без змін. Вказували на те, що права позивача постановою про відкриття виконавчого провадження не порушено, вважають, що відповідач діяв у відповідності до норм законодавства.
17. Від Адвокатського об`єднання «Адвокатська компанія «Укрзахідюрсервіс» відзиву на касаційну скаргу не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду справи.
Установлені судами фактичні обставини справи
18. 27 липня 2012 року між ПАТ «Фольксбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк», та приватним підприємством «Шива» укладено кредитний договір №KU 018029, згідно з яким банк надав Приватному підприємству «Шива» кредит в розмірі 2630000,00 доларів США, з кінцевим строком погашення не пізніше 26 липня 2019 року.
19. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 31 жовтня 2013 року між ПАТ «Фольксбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк», та приватним підприємством «Шива» укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Грищенок Н.О. та зареєстрований в реєстрі за №2780.
20. Відповідно до умов Іпотечного договору ПП «Шива» (Іпотекодавець) передало в іпотеку ПАТ «Фольксбанк» (Іпотекодержателю) нерухоме майно разом з усіма його приналежностями, а саме будівлю - фізкультурно-оздоровчий комплекс з вбудованим підприємством торгівлі, загальною площею 8 548,2 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових і на нерухоме майно 5821046101, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Зубрівська, 38 (Предмет іпотеки). На вказане нерухоме майно накладено заборону відчуження, що підтверджується витягом від 31 жовтня 2013 року, індексний номер 11965134, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження - заборони на нерухоме майно.
21. 24 липня 2015 року в рамках розгляду цивільної справи № 466/5679/15-ц за позовом Адвокатського об`єднання «Адвокатська компанія «Укрзахідюрсервіс» до ОСОБА_1 та ПП «Шива» про стягнення боргу Шевченківським районним судом м. Львова постановлено ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ПП «Шива».
22. На адресу Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби 29 липня 2015 року надійшла заява про відкриття виконавчого провадження від представника Адвокатського об`єднання «Адвокатська компанія «Укрзахідюрсервіс», до якої додано оригінал ухвали Шевченківського райсуду м.Львова від 24 липня 2015 року та копію довіреності.
23. Постановою від 29 липня 2015 року відкрито виконавче провадження ВП №48294213 на підставі ухвали Шевченківського районного суду м.Львова від 24 липня 2015 року у справі за № 466/5979/15-ц, у якій зазначено, що з метою забезпечення позову Адвокатського об`єднання «Адвокатська компанія «Укрзахідюрсервіс» до ОСОБА_1 , Приватного підприємства «Шива» про стягнення заборгованості накладено арешт на майно Приватного підприємства «Шива» в межах суми стягнення.
24. Позивач, вважаючи оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження протиправною, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Позиція Верховного Суду
Релевантні джерела права й акти їх застосування
25. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон № 606-XIV (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
26. Відповідно до статті 1 вищевказаного Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
27. Згідно з положеннями частини 1 та частини 2 статті 17 Закону № 606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.
28. Відповідно до частини 1 статті 18 Закону № 606-XIV у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, власне ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.
29. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 Закону № 606-XIV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.
30. Відповідно до частини 1 та 4 статті 25 Закону № 606-XIV зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. У разі відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, забезпечення позовних вимог або якщо рішення підлягає негайному виконанню строк, встановлений частиною другою цієї статті, не надається.
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
31. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить із такого.
32. З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають застосуванню правила статті 341 КАС України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
33. Згідно частини 3 статті 211 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017) підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права, що кореспондує нормі частини 4 статті 328 КАС України (в редакції чинній після 15.12.2017).
34. Критерії оцінки правомірності оскаржуваних рішень на момент їх ухвалення визначалися статтею 159 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017), відповідно до якої судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
35. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
36. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 24 липня 2015 року в рамках розгляду цивільної справи № 466/5679/15-ц за позовом Адвокатського об`єднання «Адвокатська компанія «Укрзахідюрсервіс» до ОСОБА_1 та ПП «Шива» про стягнення боргу Шевченківським районним судом м. Львова постановлено ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ПП «Шива».
37. Постановою від 29 липня 2015 року відкрито виконавче провадження ВП №48294213 на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 24 липня 2015 року у справі за №466/5979/15-ц, у якій зазначено, що з метою забезпечення позову Адвокатського об`єднання «Адвокатська компанія «Укрзахідюрсервіс» до ОСОБА_1 , Приватного підприємства «Шива» про стягнення заборгованості накладено арешт на майно Приватного підприємства «Шива» в межах суми стягнення.
38. У своїх доводах скаржник посилається на те, що з врахуванням відсутності в ухвалі Шевченківського районного суду м.Львова від 24 липня 2015 року про вжиття заходів забезпечення позову інформації стосовно дати набрання законної сили, строку і порядку набрання рішенням суду законної сили, державний виконавець передчасно відкрив виконавче провадження. 
39. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги в межах її доводів, Верховний Суд зазначає таке. 
40. Відповідно до частини 9 статті 153 Цивільного процесуального кодексу України  (у редакції до 15.12.2017) ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. У разі забезпечення вимог заявника заставою ухвала про забезпечення позову звертається до виконання негайно після внесення предмета застави в повному розмірі. ЦПК України передбачає можливість негайного виконання судових рішень, формою якого є і ухвала.
41. Під негайним виконанням слід розуміти виконання рішення суду чи його частини до набрання ним законної сили. В цьому контексті негайне виконання спрямоване на усунення можливої небезпеки, що може настати за час від прийняття судового рішення до часу набрання ним законної сили. Відтак, в судових рішеннях, де застосовується інститут негайного виконання судового рішення, виконання самого рішення чи його окремої частини та відповідні юридичні наслідки не пов`язані із моментом набрання законної сили та є розділеними з ним у часі.
42. Пунктом 3 частини 1 статті 26 Закону № 606-XIV визначено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання.
43. Згідно з пунктом 4 статті 30 Закону № 606-XIV у разі якщо рішення підлягає негайному виконанню, державний виконавець відкриває виконавче провадження не пізніше наступного робочого дня після надходження документів, зазначених у статті 17 цього Закону, і невідкладно розпочинає його примусове виконання.
44. За таких обставин, виходячи із наведеного судами попередніх інстанцій вірно зазначено, що ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом, підлягає до негайного виконання, оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а тому посилання скаржника на те, що в ухвалі не зазначено дата набрання законної сили та строк і порядок набрання законної сили, що є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження є необґрунтованими.
45. Верховний Суд відхиляє доводи скаржника про те, що відповідачем передчасно відкрито виконавче провадження, так як ухвала про забезпечення позову скасована апеляційним судом Львівської області 29 жовтня 2015 року.
46. Адже, подальше скасування ухвали про забезпечення позову не може свідчити про протиправність оскаржуваної постанови, оскільки державним виконавцем не могло бути взято до уваги обставини, які не існували на момент вирішення питання про відкриття виконавчого провадження за ухвалою про забезпечення позову, допущеної до негайного виконання.
47. Під час надання оцінки правомірності оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження від 29 липня 2015 року, суди попередніх інстанцій обгрунтувано виходили з обставин, які існували на момент її винесення. 
48. Стосовно посилання скаржника про порушення його інтересів як іпотекодержателя, колегія суддів Верховного Суду зазначає таке.
49. Відповідно до пункту 5.6.2. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України  № 74/5 від 15 грудня 1999 року арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах: винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.
49.1. Арешт застосовується: для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації; для виконання рішення про конфіскацію майна боржника; при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб.
49.2. Державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій на виконання, на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника.
50. Відповідно до статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.
51. Отримання державним виконавцем згоди банку на накладення арешту на майно, яке перебуває в іпотеці, адже чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством не передбачено, що на майно, яке перебуває в іпотеці не може бути накладено арешт чи що для такого накладення потрібна згода іпотекодержателя. 
52. Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» скористалося своїм правом на оскарження ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 24 липня 2015 року у справі за №466/5979/15-ц, якою і було накладено арешт з яким не погоджується банк.
53. При цьому, наслідком скасування ухвали Шевченківського районного суду м.Львова від 24 липня 2015 року про вжиття заходів забезпечення позову згідно пункту 4 частини 1 статті 49 Закону № 606-XIV є закінчення виконавчого провадження. 
54. За такого правового регулювання, предмета і підстави позову в даному адміністративному спорі, Верховний Суд встановив, що суд першої інстанції з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов до обґрунтованого та законного висновку про відмову у задоволені адміністративного позову.
55. Доводи та аргументи Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій і свідчать про незгоду заявника із правовою оцінкою судами обставин справи, встановлених у процесі її розгляду. Водночас, за приписами частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
56. Оцінюючи доводи касаційної скарги, колегія суддів зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанції під час розгляду та ухвалення оскаржуваних судових рішень, та їм була надана належна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не наведено.
57. Колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
58. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги.
59. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
60. Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
61. На підставі викладеного, Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, відповідно підстави для скасування чи зміни оскаржених судових рішень відсутні.
62. Частиною 3 статті 343 КАС України передбачено, що у попередньому розгляді справи суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
63. Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
64. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Висновки щодо розподілу судових витрат.
65. З огляду на результат касаційного розгляду, витрати понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» залишити без задоволення.
2. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
Л.О. Єресько
А.Г. Загороднюк 
В.М. Соколов
Судді Верховного Суду