Ухвала
20 січня 2020 року
м. Київ
справа № 2-287/2010
провадження № 61-519ск20
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В.,  розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вільнянського районного суду від 02 грудня 2010 року, ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 02 березня 2011 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України від 25 жовтня 2011 року  з  розгляду  цивільних  і  кримінальних справ від 25 жовтня 2011 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку, 
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Вільнянського районного суду від 02 грудня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 02 березня 2011 року, в задоволенні позову відмовлено.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2011 року касаційну скаргу ОСОБА_1  відхилено, рішення Вільнянського районного суду від 02 грудня 2010 року, ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 02 березня 2011 року залишено без змін. 
У січні 2020 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу, в якій просила скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України від 25 жовтня 2011 року і ухвалити нове рішення про задоволення її вимог.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення касаційної скарги цієї особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.
Враховуючи, що рішення Вільнянського районного суду від 02 грудня 2010 року, ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 02 березня 2011 року вже були предметом  перегляду  судом  касаційної  інстанції  за  касаційною  скаргою   ОСОБА_1 , за результатами якого Вищим спеціалізованим судом України з розгляду  цивільних  і  кримінальних  справ  постановлено  ухвалу  від 25 жовтня 2011 року про відхилення касаційної скарги, тому відсутні підстави для повторного розгляду поданої заявником касаційної скарги.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки чинним ЦПК України не передбачено право касаційного оскарження до Верховного Суду судових рішень, ухвалених Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ як судом касаційної інстанції, то у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України від 25 жовтня 2011 року необхідно відмовити.
Керуючись пунктами 1, 3 частини другої статті 394 ЦПК України, 
УХВАЛИВ:
Відмовити у  відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вільнянського районного суду від 02 грудня 2010 року, ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 02 березня 2011 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України від 25 жовтня 2011 року з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2011 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                                       Є. В. Петров