УХВАЛА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
22 січня 2020 року
 
м. Київ
 
справа № 369/1610/16-ц
 
провадження № 61-7150вно19 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - судді Стрільчука В. А.,
суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -Публічне акціонерне товариство «Радикал Банк», 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Система Плюс», яке діє від імені, в інтересах та за рахунок Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований фонд «Ефективні інвестиції»,
 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 19 вересня 2018 року, прийнятої колегією у складі суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Стрільчука В. А., Ступак О. В., Усика Г. І., у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Система Плюс», яке діє від імені, в інтересах та за рахунок Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований фонд «Ефективні інвестиції», про визнання припиненими зобов`язань за кредитними договорами, 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк» (далі - ПАТ «Радикал Банк») про визнання припиненими зобов`язань за кредитними договорами.
В обґрунтування позову зазначав, що 19 вересня 2014 року між ним та банком укладено кредитний договір № 1933/3-980 (далі - кредитний договір № 1), а 22 вересня 2014 року - кредитний договір № 1933/2-980 (далі - кредитний договір № 2).
30 червня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Система Плюс» (далі - ТОВ «Компанія з управління активами «Система плюс»), яке діє від імені, в інтересах та за рахунок Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований фонд «Ефективні інвестиції», та позивачем укладений договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого до ОСОБА_1 перейшло право вимоги на частину грошових коштів у сумі 1 040 000 гривень, що знаходяться на поточному рахунку товариства, відкритому в ПАТ «Радикал Банк» на підставі договору банківського рахунка № 3820/П-1 від 27 березня 2015 року.
Позивач вказує, що постановою Правління Національного банку України від 9 липня 2015 року № 452/БТ ПАТ «Радикал Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних і на підставі цієї постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 9 липня 2015 року № 130 «Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «Радикал Банк», за яким з 10 липня 2015 року у ПАТ «Радикал Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію строком на 3 місяці до 9 жовтня 2015 року.
8 жовтня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 184 «Про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Радикал Банк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», відповідно до якого строк здійснення тимчасової адміністрації продовжено на один місяць.
9 листопада 2015 року виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 203 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Радикал Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Радикал Банк» строком на два роки.
Посилаючись на те, що станом на дату введення тимчасової адміністрації та на дату початку процедури ліквідації ПАТ «Радикал Банк» він одночасно мав статус боржника та кредитора ПАТ «Радикал Банк», ОСОБА_1 11 грудня 2015 року звернувся до банку із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог, у задоволенні якої відповідач відмовив листом від 24 грудня 2015 року.
Вважаючи таку відмову неправомірною, ОСОБА_1 звернувся із цим позовом та просив визнати свої зобов`язання перед ПАТ «Радикал Банк» за кредитними договорами № 1 та № 2 припиненими.
Провадження у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 5 липня 2016 року, ухваленим у складі судді Волчка А. Я., позов задоволено. 
Визнано припиненими зобов`язання ОСОБА_1 перед ПАТ «Радикал Банк» за кредитним договором від 19 вересня 2014 року № 1933/3-980 (№ 1) та за кредитним договором від 22 вересня 2014 року № 1933/2-980 (№ 2). 
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність передбачених статтями 601, 606 ЦК України підстав для зарахування зустрічних однорідних вимог, що існують між ОСОБА_1 та ПАТ «Радикал Банк» на підставі кредитних договорів № 1, № 2 і договору банківського рахунка, і для припинення зобов`язальних правовідносин між сторонами.
Ухвалою апеляційного суду Київської області від 23 листопада 2016 року, постановленою колегією у складі суддів: Таргоній Д. О., Приходька К. П., Гуля В. В., апеляційну скаргу ПАТ «Радикал Банк» відхилено, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 5 липня 2016 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки вважав, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі всебічного і повного з`ясування обставин справи.
Постановою Верховного Суду від 19 вересня 2018 року касаційну скаргу ПАТ  «Радикал Банк» задоволено, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 5 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 листопада 2016 року скасовано з ухваленням нового рішення.
Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до ПАТ «Радикал Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ТОВ  «Компанія з управління активами «Система Плюс», яке діє від імені, в інтересах та за рахунок ПАТ «Закритий недиверсифікований фонд «Ефективні інвестиції», про визнання припиненими зобов`язань за кредитними договорами. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд касаційної інстанції виходив з того, що згідно з вимогами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зарахування зустрічних однорідних вимог у період здійснення ліквідаційної процедури банку допускається лише у разі, коли у боржника існує відкритий у цьому банку на його ім`я банківський рахунок, чого у даній справі не встановлено.
Короткий зміст вимог і доводів заяви про перегляд постанови Верховного Суду від 19 вересня 2018 року за нововиявленими обставинами
У квітні 2019 року ОСОБА_1 подав заяву про перегляд постанови Верховного Суду від 19 вересня 2018 року за нововиявленими обставинами.
В обґрунтування заяви вказав, що постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 826/24203/15 відмовлено у задоволенні заяви Національного банку України про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 6 грудня 2016 року, якою залишено без змін ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 9 червня 2016 року та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2016 року про визнання протиправною і скасування постанови Правління Національного банку України від 9 липня 2015 року № 425/БТ «Про віднесення ПАТ «Радикал Банк» до категорії неплатоспроможних».
За таких обставин суд касаційної інстанції, на думку заявника, безпідставно застосував до спірних правовідносин положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та відмовив у задоволенні позову. 
Вважає, що існування постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 826/24203/15 є нововиявленою обставиною, яка не була відома на час перегляду цієї справи судом касаційної інстанції, проте має істотне значення для правильного її вирішення, оскільки свідчить про незаконність розпочатої у ПАТ «Радикал Банк» ліквідаційної процедури і підтверджує відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив постанову Верховного Суду від 19 вересня 2018 року скасувати за нововиявленими обставинами і прийняти нову постанову про задоволення позову у повному обсязі.
Ухвалою Верховного Суду від 12 квітня 2019 року відкрито провадження за нововиявленими обставинами у цій справі і ухвалою від 18 грудня 2019 року призначено заяву ОСОБА_1 до розгляду. 
Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи заяви і заперечень на неї, суд дійшов таких висновків. 
Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Стаття 423 ЦПК України встановлює, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно з пунктом 1 частини першої цієї статті підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Нововиявленими обставинами є юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права і обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається, тобто є істотними.
Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи могли ці обставини спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.
Судове рішення не може переглядатись у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені частиною другою статті 423 ЦПК України, відсутні, а також якщо зазначені обставини були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.
Згідно зі статтею 429 ЦПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд.
За результатами перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду. Верховний Суд за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами може також скасувати судове рішення (судові рішення) повністю або частково і передати справу на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанції.
Як на нововиявлену обставину  ОСОБА_1 посилається на те, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2016 року у справі № 826/24203/15 визнано протиправною і скасовано постанову Правління Національного банку України від 9 липня 2015 року № 425/БТ «Про віднесення ПАТ «Радикал Банк» до категорії неплатоспроможних». Вказана постанова залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 9 червня 2016 року і ухвалою Вищого адміністративного суду України від 6 грудня 2016 року, а постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 4 липня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви Національного банку України про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 6 грудня 2016 року, тобто остаточно підтверджено незаконність постанови Правління Національного банку України від 9 липня 2015   року  № 425/БТ.
Проте вказана обставина не є нововиявленою у розумінні вимог цивільного процесуального законодавства, оскільки була відома заявнику на час розгляду справи і не є істотною для справи, так як не спростовує факти, покладені в основу постанови касаційного суду.
На час звернення ОСОБА_1 із цим позовом та розгляду справи судами попередніх інстанцій і касаційним судом у ПАТ «Радикал Банк» продовжується ліквідаційна процедура, розпочата на підставі постанови Правління Національного банку України від 9 листопада 2015 року № 796 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Радикал Банк».
Вказана постанова не скасована, процедура ліквідації банку і задоволення вимог його кредиторів продовжується, тому скасування постанови Правління Національного банку України від 9 липня 2015   року  № 425/БТ не спростовує правильність застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», чим обґрунтовує вимоги цієї заяви ОСОБА_1 .
Сама по собі постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 4 липня 2018 року, про прийняття якої зазначає заявник, не встановлює жодних істотних для справи обставин, оскільки даною постановою відмовлено у перегляді ухвали Вищого адміністративного суду України від 6 грудня 2016 року з підстав недоведення неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, про що у своїй заяві вказував Національний банк України.
Крім того, при перегляді даної справи касаційним судом у запереченнях на касаційну скаргу ПАТ «Радикал Банк» заявник посилався на існування судових рішень у справі № 826/24203/15, якими скасовано постанову Правління Національного банку України від 9 липня 2015   року  № 425/БТ, тобто зазначена обставина була відома як заявнику, так і суду касаційної інстанції на час розгляду справи. 
Таким чином обставина, на яку посилається  ОСОБА_1 , була відома заявнику та суду на час розгляду справи, не є істотною для її вирішення та не спростовує факти, покладені в основу постанови касаційного суду, тому не є нововиявленою обставиною у розмінні статті 423 ЦПК України.
З огляду на те, що визначена пунктом 1 частини першої статті 423 ЦПК України підстава для перегляду постанови Верховного Суду від 19 вересня 2018  року за нововиявленими обставинами відсутня, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 .
Керуючись статтями 423, 424, 429 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
ОСОБА_1 у задоволенні заяви про перегляд постанови Верховного Суду від 19 вересня 2018  року за нововиявленими обставинами відмовити.
Ухвала суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Головуючий Судді:  	В. А. Стрільчук  С. О. Карпенко  В. О. Кузнєцов  О. В. Ступак Г. І. Усик