ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 р.	Справа № 520/7551/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Григорова А.М. ,  Подобайло З.Г. ,
за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Чудних С.О., м. Харків) від 26.11.2019 року (повний текст складено 02.12.2019 року) по справі № 520/7551/19
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фортуна"
до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради
треті особи Харківська міська рада, Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області
про скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ "Фортуна", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради № 76 від 21.02.2019, яким скасовано реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт від 30.06.2015 р. № ХК 083151770535 та реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 21.08.2015 р. № ХК 143152240059 по об`єкт "Реконструкція нежитлових виробничих будівель літ. "А-1", "В-2", "Г-1" та "Д-1" розташованих по вул. Котлова, 101 у м. Харкові".
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржуваний наказ № 76 від 21.02.2019, яким скасовано реєстрацію спірних декларацій, відповідачем прийнято з підстав начебто встановлення факту наведення ТОВ "Фортуна" недостовірних даних у скасованих деклараціях, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, як такий, що реконструйований без належно затвердженої проектної документації. Позивач зазначив, що твердження відповідача зроблені на припущеннях, без яких-небудь доказів в обґрунтування наведення ним у скасованих деклараціях недостовірних даних стосовно об`єкта будівництва.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.11.2019 року по справі № 520/7551/19 позовні вимоги задоволено.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
В судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін у судовому засіданні, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що на підставі акту прийому-передачі нежитлових будівель від 24.06.2014 р. та свідоцтва про право власності на об`єкти нерухомого майна від 12.08.2014 р., виданого Реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції, за ТОВ "Фортуна" зареєстровано права власності на нежитлові будівлі виробничого призначення, які розташовані по вул. Великій Панасівській, 101 (колишня вулиця Котлова), у м. Харкові, а саме: літ. "А-1" площею 135,8 кв.м.; літ. "Б-1" площею 139,9 кв.м.; літ. "В-2" площею 306,0 кв.м.; літ. "Г-1" площею 85,0 кв.м.; літ. "Д-1" площею 34,1 кв.м. 
В подальшому, на підставі проектної документації, розробленої ТОВ "Інвент-Харків" та затвердженої позивачем наказами від 11.06.2015 № б/н та від 10.07.2015 № б/н, а також відповідно до декларації про початок будівельних робіт, зареєстрованої Департаментом ДАБІ у Харківській області 30.06.2015 за № ХК 083151770535, розпочато реконструкцію та перепланування нежитлових виробничих будівель літ. "А-1", "В-2", "Г-1" та "Д-1". 
Після завершення будівельних робіт та введення об`єкта до експлуатації на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої Департаментом ДАБІ у Харківській області 21.08.2015 за № ХК 143152240059, кількість будівель та їх площа частково змінились.
Так, за результатами проведеної реконструкції площа нежитлової будівлі літ. "А-1" залишилася без змін - 135,8 кв.м. Площа нежитлової будівлі літ. "В-2" збільшилася з 306,0 кв.м. до 875,1 кв.м. Площа нежитлової будівлі літ. "Д-1" також збільшилась з 34,1 кв.м. до 70,8 кв.м. Таким чином, загальна площа реконструйованих нежитлових будівель стала 1081,7 кв.м., що і зазначено позивачем у зареєстрованих деклараціях.
Після закінчення будівельних робіт та ведення об`єктів до експлуатації на підставі зареєстрованої Департаментом ДАБІ у Харківській області 21.08.2015 за № ХК 143152240059 декларації, позивачем 15.04.2016 за №29279841 була проведена  реєстрація права власності на вказані об`єкти нерухомого майна.
Позивач 01.03.2019 р. поштою отримав лист Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради від 21.02.2019 №470/0/250-19, у якому ТОВ "Фортуна" було повідомлено про те, що наказом відповідача №76 від 21.02.2019 скасовано реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт від 30.06.2015 № ХК 083151770535 та реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 21.08.2015 № ХК 143152240059 "Реконструкція нежитлових виробничих будівель літ. "А-1", "В-2", "Г-1" та "Д-1" розташованих по вул. Котлова, 101 у м. Харкові".
Супровідним листом від 15.03.2019 р. за № ПУБЛ-06/0/294-1 на запит позивача, відповідачем надіслано на адресу ТОВ "Фортуна" наказ від 21.02.2019 р. за № 76. 
Підставою для прийняття наказу № 76 від 21.02.2019 р. слугувала службова записка від 21.02.2019 р., складена сектором інспекційної роботи Інспекції ДАБК, яким був виявлений факт подання ТОВ "Фортуна" недостовірних даних у скасованих деклараціях, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, як такий, що реконструйований без належно затвердженої проектної документації, пп. 5 п. 3 розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення містобудівної діяльності", ст. 39-1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", п. 22 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №461.
Судом першої інстанції також встановлено, що позивач звертався до відповідача із запитом від 09.04.2019 за № 21, у відповідь на який Інспекцією ДАБК супровідним листом від 17.04.2019 за №ПУБЛ-7/0/294-1 позивачу направлено службову записку від 21.02.2019. 
Як вбачається із вказаної службової записки, сектором інспекційної роботи Інспекції ДАБК на підставі листа Харківської місцевої прокуратури № 1 від 04.01.2019 за № 04-20-6501-19 проведено перевірку наявної інформації щодо реконструкції у 2015 році ТОВ "Фортуна" нежитлових приміщень по вул. Великій Панасівській , 101, на предмет наведення у деклараціях позивачем недостовірних даних та можливого самовільного заняття земельної ділянки за вказаною адресою.
Так, структурний підрозділ відповідача, порівнявши розміщення і конфігурацію будівель та споруд розташованих за вказаною адресою станом на 21.02.2019, із поверховими планами та конфігурацією будівель та споруд за вказаною адресою станом на 1965 рік, які містяться в матеріалах інвентаризаційної справи КП "Харківське МіськБТІ", дійшов висновку про те, що реконструкція нежитлових будівель літ. "В-2", шляхом об`єднання з будівлею літ. "Г-1" та будівлі "Д-1", зі збільшенням їх площі, були проведені позивачем із зміною їх конфігурації та заняттям вільної від забудови земельної ділянки та без отримання містобудівних умов та обмежень.
Із посиланням на лист Управління містобудування та архітектури Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану від 12.02.2019 за № 825/0/27-19, у якому вказано про те, що інформація щодо наявності рішень про передачу ТОВ "Фортуна" у користування земельної ділянки за вказаною адресою відсутня, а вихідні дані у вигляді містобудівних умов та обмежень щодо реконструкції об`єктів не надавались, структурний підрозділ відповідача вказав про наявність підстав вважати проведені робити із реконструкції самовільними, без отримання належно затвердженої проектної документації та запропонував Начальнику Інспекції ДАБК скасувати декларації від 30.06.2015 №ХК 083151770535 та від 21.08.2015 №ХК 143152240059, що і було зроблено оскаржуваними у даному позові наказом № 76 від 21.02.2019 р.
Не погодившись з прийнятим відповідачем рішенням, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що оскаржуваний наказ Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради №76 від 21.02.2019 не обгрунтований, прийнятий з порушенням процедури його прийняття, не відповідає принципам, закріпленим у ст. ст. 2, 3 КАС України.
В доводах апеляційної скарги відповідач по справі послався на те, що факт виявлення недостовірних даних у дозвільних документах на будівництво, в частині необхідності отримання замовником будівництва містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкту покладено в основу оскаржуваного позивачем наказу (службової записки, на підставі якої виданий наказ № 76 від 21.02.2019 р.).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апелянта, з огляду на наступне.
Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Додержання принципу законності направлене на недопущення свавілля в органах державної влади та місцевого самоврядування та передбачає, перш за все, прийняття суб`єктами владних повноважень законних актів, тобто певної форми актів, виданих у визначеному порядку компетентними органами в межах їх повноважень.
Основними нормативно-правовими актами, що встановлюють правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямовані на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів є Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі - Закон № 3038-VІ), Закон України "Про архітектурну діяльність", Закон України "Про будівельні норми", а також постанови Кабінету Міністрів України та накази профільного Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, ухвалені на реалізацію вказаних законів у сфері містобудівної діяльності.
Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону № 3038-VІ, ч. 1 ст. 9 Закону України "Про архітектурну діяльність", а також "Порядку розроблення проектної документації на будівництво об`єктів", затвердженому наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 45 від 16.05.2011, будівництво - це не тільки нове будівництво, а і реконструкція, реставрація, капітальний ремонт та технічне переоснащення об`єктів будівництва.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України "Про архітектурну діяльність" будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".
За змістом ч. ч. 2, 5 ст. 26 Закону № 3038-VІ суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; реєстрація права власності на об`єкт містобудування. Проектна документація на будівництво об`єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником.
Відповідно до с. 7 Закону України "Про архітектурну діяльність" та ст. 7 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" проект об`єкта архітектури розробляється під керівництвом або з обов`язковою участю головного архітектора проекту та/або головного інженера проекту, які мають відповідний кваліфікаційний сертифікат.
Проекти об`єктів архітектури затверджуються замовником.
Порядок розроблення проектної документації на будівництво об`єктів затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 45 від 16.05.2011 р.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про будівельні норми" будівельні норми - це затверджений суб`єктом нормування підзаконний нормативний акт технічного характеру, що містить обов`язкові вимоги у сфері будівництва, містобудування та архітектури. Державні будівельні норми - це нормативний акт, затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, містобудування та архітектури.
Згідно із пунктами 3.2, 3.17, 3.21 ДБН А.2.2-3-2014 "Склад та зміст проектної документації на будівництво" будівництво - це нове будівництво, реконструкція, капітальний ремонт та технічне переоснащення об`єктів будівництва.
Проектна документація - це затверджені текстові та графічні матеріали, якими визначаються містобудівні, об`ємно-планувальні, архітектурні, конструктивні, технічні, технологічні рішення, а також кошториси об`єктів будівництва.
Пунктом 7.2 ДБН А.3.1-5:2016 "Організація будівельною виробництва" встановлено, що будівельні роботи на об`єкті будівництва мають здійснюватися на підставі декларативно-дозвільних документів на їх виконання у відповідності з вимогами законодавства.
Положеннями ч. 2 ст. 39-1 Закону № 3038-VІ передбачено, що у разі виявлення інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такого повідомлення або декларації підлягає скасуванню інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Про скасування повідомлення або декларації замовник письмово повідомляється протягом трьох робочих днів з дня скасування.
Згідно з пп. 5 п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення містобудівної діяльності" від 17.01.2017 р. № 1817-VIII, зареєстровані до набрання чинності цим Законом декларації про початок виконання підготовчих та/або будівельних робіт можуть бути скасовані відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у разі: виявлення органом державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи без належно затвердженого проекту або будівельного паспорта.
Відповідно до п. 15 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 р. № 466 (в редакції постанови, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), у разі виявлення органом державного архітектурно-будівельного контролю недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні, які не є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом відповідно до статті 39-1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності ", орган державного архітектурно-будівельного контролю письмово повідомляє замовникові протягом одного робочого дня з дня такого виявлення.
Орган державного архітектурно-будівельного контролю скасовує право на початок виконання підготовчих або будівельних робіт, набуте на підставі поданого повідомлення, шляхом видачі відповідного розпорядчого акта. Держархбудінспекція виключає з реєстру запис про реєстрацію повідомлення не пізніше наступного робочого дня з дня повідомлення органом державного архітектурно-будівельного контролю про таке скасування.
Згідно п. 15 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 13.04.2011 р. за № 461, дані щодо зареєстрованих декларацій, внесених змін до них, повернення на доопрацювання для усунення виявлених недоліків та скасування їх реєстрації, а також виданих сертифікатів та відмов у їх видачі вносяться Держархбудінспекцією до реєстру на підставі інформації, поданої органами державного архітектурно-будівельного контролю, автоматично за допомогою програмних засобів ведення реєстру в день її надходження.
Приписами п. 22 Порядку № 461 також визначено, що у разі виявлення відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю наведених у зареєстрованій декларації недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в ній, не відповідала дійсності, та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними у декларації), які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи без затвердженого в установленому порядку проекту або будівельного паспорта, а також у разі скасування містобудівних умов та обмежень, реєстрація такої декларації підлягає скасуванню органом державного архітектурно-будівельного контролю.
Орган державного архітектурно-будівельного контролю скасовує реєстрацію декларації шляхом видачі відповідного розпорядчого акта. Держархбудінспекція не пізніше наступного робочого дня з дня повідомлення органом державного архітектурно-будівельного контролю про скасування реєстрації декларації вносить до реєстру відповідний запис.
Правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів встановлюються Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".
Основні вимоги до містобудівної діяльності, які повинні бути забезпечені при здійснені такої діяльності, визначені у ст. 5 Закону України "Про основи містобудування", серед яких розробка містобудівної документації, проектів конкретних об`єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил; розміщення і будівництво об`єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об`єктів; урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва, а також захист прав громадян та громадських організацій згідно із законодавством.
Відповідно до ст. 24 Закону України "Про основи містобудування", державний контроль у сфері містобудування здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, органами місцевого самоврядування та іншими уповноваженими на це державними органами. 
Особи, винні у: недотриманні державних стандартів, норм і правил при проектуванні і будівництві; виконанні будівельних чи реставраційних робіт без дозволу та затвердженого у встановленому порядку проекту або з відхиленням від нього; самовільній зміні архітектурного вигляду споруди в процесі експлуатації; недотриманні екологічних і санітарно-гігієнічних вимог, встановлених законодавством при проектуванні, розміщенні та будівництві об`єктів; прийнятті в експлуатацію об`єктів, зведених з порушенням законодавства, державних стандартів, норм і правил; наданні інформації, що не відповідає дійсності, про умови проектування і будівництва чи у необґрунтованій відмові надати таку інформацію, несуть відповідальність, передбачену законом (ст. 25 цього Закону).
За приписами п. 1 ч. 3 ст. 41 Закону № 3038-VІ посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право безперешкодного доступу до місць будівництва об`єктів та до об`єктів, що підлягають обов`язковому обстеженню.
Процедура здійснення заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями (далі - суб`єкти містобудування) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт, визначена "Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю", затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 23.05.2011 р. за № 553 (надалі - Порядок № 553).
Відповідно до пп. 1 п. 2 Порядку № 553 державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, технічних умов, інших нормативних документів під час виконання підготовчих і будівельних робіт, архітектурних, інженерно-технічних і конструктивних рішень, застосування будівельної продукції.
Згідно з п. 5 Порядку № 553 державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.
Плановою перевіркою вважається перевірка, що передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю, який затверджується керівником такого органу (п. 6 Порядку № 533).
Позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю (п. 7 Порядку № 533).
Підставами для проведення позапланової перевірки є у тому числі: подання суб`єктом містобудування письмової заяви про проведення перевірки об`єкта будівництва або будівельної продукції за його бажанням; необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об`єкта до експлуатації, протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів; виявлення факту самочинного будівництва об`єкта; звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; перевірка виконання суб`єктом містобудівної діяльності вимог приписів органів державного архітектурно-будівельного контролю; вимога головного інспектора будівельного нагляду Держархбудінспекції щодо проведення перевірки за наявності підстав, встановлених законом; вимога правоохоронних органів про проведення перевірки.
Під час проведення позапланової перевірки посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю зобов`язана пред`явити службове посвідчення та надати копію направлення для проведення позапланової перевірки (п. 7 Порядку № 533).
Пунктом 9 Порядку № 533 передбачено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб`єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об`єкт будівництва.
У разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, щодо якого неможливо встановити суб`єкта містобудування, який будує чи збудував такий об`єкт, перевірка проводиться із залученням представників органів місцевого самоврядування та органів Національної поліції. Документи, оформлені за результатами такої перевірки, надсилаються до відповідного органу внутрішніх справ для встановлення особи суб`єкта містобудування.
Згідно пп. 1 п. 11 Порядку № 533, посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю мають право безперешкодного доступу на місце будівництва об`єкта та до об`єктів, що підлягають обов`язковому обстеженню.
Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюють органи державного архітектурно-будівельного контролю, які визначені ст. 6 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".
Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону № 3038-VІ до органів державного архітектурно-будівельного контролю належать: 1) структурні підрозділи з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій; 2) виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад.
Органом державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.
В свою чергу, судовим розглядом встановлено, що відповідачем державний архітектурно-будівельний контроль у вигляді перевірки, у присутності суб`єкта містобудування або його представників, не проводився.
Також судовим розглядом встановлено, що наказ відповідача № 76 від 21.02.2019 р., яким скасовано реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт від 30.06.2015 р. № ХК 083151770535 та реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 21.08.2015 р. № ХК 143152240059 по об`єкт "Реконструкція нежитлових виробничих будівель літ. "А-1", "В-2", "Г-1" та "Д-1" розташованих по вул. Котлова, 101 у м. Харкові" прийнятий на підставі службової записки від 21.02.2019 р., складеної сектором інспекційної роботи Інспекції ДАБК. 
Таким чином, судовим розглядом встановлено, що перевірка відповідачем не проводилась, а тому відсутні підстави для прийняття оспорюваного наказу.
Судовим розглядом встановлено, що ТОВ "Фортуна", за наявності розробленої та затвердженої проектної документації ТОВ "Інвент-Харків", була подана відповідна декларація про початок будівельних робіт щодо реконструкції нежитлових виробничих будівель літ. "А-1", "В-2", "Г-1" та "Д-1" по вул. Великій Панасівській, 101, яка була зареєстрована відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю - Департаментом ДАБІ у Харківській області 30.06.2015 р. за № ХК 083151770535.
Після закінчення будівельних робіт, позивачем була подана і декларація про готовність об`єкта до експлуатації, яка зареєстрована відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю - Департаментом ДАБІ у Харківській області 21.08.2015 р. за № ХК 143152240059.
Органом державного архітектурно-будівельного контролю - Департаментом ДАБІ у Харківській області, отримані декларації були перевірені та, без повернення чи зауважень з приводу недостовірних даних чи неналежного оформлення, а також не виявивши при цьому будь-яких порушень містобудівного законодавства з боку заявника, були зареєстровані 30.06.2015 р. за № ХК 083151770535 та 21.08.2015 р. за № ХК 143152240059.
Після цього, позивачем 15.04.2016 р. за №№ 29279841 була проведена нова реєстрація права власності на вказані об`єкти нерухомого майна, що у сукупності дає можливість стверджувати про виконання позивачем у повній мірі вимог п. 5 ст. 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".
З огляду на викладене, можна дійти висновку, що реєстрація декларації про початок виконання будівельних робіт є актом одноразового застосування, який потягнув за собою настання певних правових наслідків, в цьому випадку вчинення ТОВ «Фортуна» дій щодо реалізації наданого йому цією декларацією права на проведення будівельних робіт.
З моменту реєстрації відповідачем Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, з якою пов`язується закінчення будівництва об`єкта містобудування, а також внаслідок реєстрації ТОВ «Фортуна» 15.04.2016 р. права власності на новостворений об`єкт містобудування, декларація про початок виконання будівельних робіт вичерпала дію.
Таку правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 19.09.2018 р. по справі № 804/1510/16 (адміністративне провадження № К/9901/23411/18).
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, враховує вказані висновки Верховного Суду щодо застосування норм права. 
Крім того, згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Враховуючи те, що декларація про початок виконання будівельних робіт та декларація про готовність до експлуатації об`єкта вичерпали свою дію, наказ відповідача про їх скасування є неправомірним.
Судова колегія не погоджується з посиланням апелянта на те, що наказ про скасування вказаних вище декларацій не породжує для позивача будь-яких додаткових прав чи обов`язків, оскільки це рішення суб`єкта владних повноважень, яким скасовані вказані вище декларації.
Крім цього, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у Постанові від 12.06.2019 у справі № 916/1986/18 акцентував увагу і на тому, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України» Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок («Лелас проти Хорватії», «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси («Онер`їлдіз проти Туреччини» та «Беєлер проти Італії»).
Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість («Москаль проти Польщі»). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, interalia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.
З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки»).
Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків («Лелас проти Хорватії»).
Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються («Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», «Ґаші проти Хорватії»).
У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип "належного урядування" може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові.
На підставі наведених вище обставин колегія суддів зазначає, що спірний наказ створив негативні наслідки, оскільки видання цього наказу стало підставою для звернення органу місцевого самоврядування до господарського суду із вимогою про скасування рішень про державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а тому це наказ може бути предметом судового розгляду.
Наведені апелянтом інші доводи з приводу правомірності прийняття цього наказу, з урахуванням вищенаведених обставин висновків суду першої інстанції не спростовують.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є  справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. 
Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи те, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.11.2019 року по справі № 520/7551/19 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.11.2019 року по справі № 520/7551/19 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош	
Судді	(підпис)  (підпис) 	А.М. Григоров    З.Г. Подобайло   	

Повний текст постанови складено  17.02.2020 року