КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
09 січня 2019 року
м. Київ
справа № 752/14946/19
провадження № 22-ц/824/2542/2020
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Київ від 09 вересня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про вселення та усунення перешкод у користуванні житлом, - 
                                                 В С Т А Н О В И В:
У липні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5   звернулись до суду із позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про вселення та усунення перешкод у користуванні житлом.
В обґрунтування позовних вимог зазначали, що у серпні 2010 року позивачі купили за власні кошти квартиру    АДРЕСА_1 , яку вони облаштували за власні кошти.
24 червня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було укладено договір позики та договір іпотеки, предметом якого стала указана вище квартира.
27 травня 2016 року ОСОБА_6 було звернено стягнення на квартиру позивачів на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку».
18 липня 2016 року ОСОБА_6 за допомогою свого представника за довіреністю ОСОБА_8 , групи встановлених осіб та охоронної фірми «СПРУ» із застосуванням сили здійснила фізичне захоплення жила та майна шляхом виламування дверних замків та проникнення до житла.
Указують, що рішення суду щодо виселення позивачів із їх квартири не існує, також вони не отримували будь-якої вимоги про виселення. А з моменту незаконного виселення позивачі не мали доступу до їх житла та майна, яке залишилось у квартирі оскільки дверні замки замінено, а в квартирі проживають сторонні люди.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Київ від 09 вересня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,    ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про вселення та усунення перешкод у користуванні житлом повернуто позивачам. 
Не погоджуючись із указаним рішенням, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із апеляційною скаргою, в якій просили апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначали, що оскаржувана ухвала прийняття з порушенням норм матеріального та процесуального права, а отже підлягає скасуванню.
Відповідачі не скористались своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі скаржники заявили клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх участю.
Відповідно до статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Виходячи з наведеного, спір у даній справі підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву. 
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).
Згідно із вимогами статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. В частині 13 статті 7 ЦПК України зазначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ураховуючи викладене, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).
Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволені клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розгляд справи за їх участі.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті  263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Повертаючи позовну заяву відповідно до частини 2 статті 185 ЦПК України, суд першої інстанції виходив із того, що позивачами не усунуто недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом.
Колегія не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Як убачається із матеріалів справи, 19 липня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5   звернулись до суду із позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про вселення та усунення перешкод у користуванні житлом.
Ухвалою 24 липня 2019 року позовну заяву позивачів залишено без руху. Надано строк на усунення недоліків позовної заяви, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали. Недоліки, на які було указано суддею, полягали у тому, що позивачами до позовної заяви не були додані докази сплати судового збору у визначеному законом розмірі та належним чином засвідчені копії документів, які додані до позовної заяви.
09 вересня 2019 року позивачі звернулись до суду із заявою про усунення недоліків позовної заяви, до якої додали докази сплати судового збору у визначеному судом розмірі та копії документів.
Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Київ від 09 вересня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про вселення та усунення перешкод у користуванні житлом повернуто позивачам з тих підстав, що позивачами у порушення вимог частини 2 і 4 статті 95 ЦПК України не було засвідчено належним чином копії документів, які додані до позовної заяви. 
Колегія апеляційного суду вважає такий висновок судді Голосіївського районного суду міста Київ помилковим з огляду на наступне.
Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України, статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 175 та статті 177 ЦПК України. 
Так, відповідно до пункту 8 частини 3 статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.
Згідно із частиною 1 статті 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.
Як вбачається із положень указаних статей 175 та 177 ЦПК України, вимоги про надання до позовної заяви документів виключно у формі належним чином засвідчених копій процесуальним законом не передбачено.
Відповідно до вимог статті 95 ЦПК України, якою керувався суддя місцевого суду, передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Разом з тим, передбаченні статтею 95 ЦПК України вимоги визначені для документів, які є письмовими доказами. Відповідно до частини 6 цієї статті, якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Отже наслідком недотримання вимог статті 95 ЦПК України є виключення  письмового доказу з числа доказів і розгляд справи на підставі інших доказів (частина 11 статті 83 ЦПК України), а не повернення позовної заяви.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суддею суду першої інстанції помилково повернуто позовну заяву з підстав незасвідчення позивачами належним чином копії документів, що були додані до позовної заяви відповідно до вимог частини 2 та 4 статті 95 ЦПК України.
Як встановлено статтею 379 ЦПК України, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
За викладених обставин ухвала судді Голосіївського районного суду міста Київ від 09 вересня 2019 року про повернення позовної заяви підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2   задовольнити.
Ухвалу Голосіївського районного суду міста Київ від 09 вересня 2019 року про повернення позовної заяви скасувати та направити справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про вселення та усунення перешкод у користуванні житлом, до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її  прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий  	Т.О. Писана    	
Судді  	К.П. Приходько    	
 	С.О. Журба