УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/11525/19 Головуючий у 1-й інст. Слюсарчук Н. Ф. 
Категорія 54 Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Галацевич О.М.,                
суддів:                                                             Борисюка Р.М., Григорусь Н.Й., 
з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.                
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №295/11525/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Житомирській області про встановлення факту перебування в трудових відносинах,
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,
на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира, постановлену 29 жовтня 2019 року суддею Слюсарчук Н.Ф. у м. Житомирі, 

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до Головного управління пенсійного фонду України у Житомирській області (далі - Управління), у якій просив встановити, що він працював в кооперативі «Торпедо» на посаді токаря 5 розряду в період з 22.07.1991 по 04.05.1998. Свої вимоги обґрунтовував тим, що встановлення вказаного юридичного факту йому необхідно для призначення пенсії. 
Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 29 жовтня 2019 року провадження у цивільній справі № 295/11525/19 закрито у зв`язку з тим, що позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Роз`яснено ОСОБА_1 , його право подати позов на загальних підставах в порядку адміністративного судочинства.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Крім доводів, викладених у позовній заяві, вказав на відсутність протиправних дій відповідача щодо призначення позивачу пенсії, у зв`язку із чим вважає звернення до суду з адміністративним позовом буде необґрунтованим. На його думку, подана позивачем заява про встановлення факту, що має юридичне значення, є єдиним обґрунтованим способом захисту порушених прав останнього.
У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав.
Належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи представник Управління в судове засідання не з`явився, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у його відсутність, що відповідає положенням ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.
За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах установленої компетенції.
При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 вказав, що у його трудовій книжці допущена описка щодо періоду роботи в кооперативі «Торпедо», замість 22.07.1991 (дата прийняття на роботу), вказано - 22.07.1992, що зменшує його страховий стаж, та, як наслідок, суму призначеної пенсії. Внести виправлення до трудової книжки можливості не має, оскільки кооператив перебуває у стані припинення з 2014 року та будь-які підтверджуючі документи щодо його трудових відносин з кооперативом до архіву не передавались. Також, на його звернення, 18.07.2019 Управління повідомило про неможливість підтвердження наявного трудового стажу до моменту завершення ліквідації кооперативу. 
Отже, Управління фактично відмовило у підтвердженні відповідного стажу роботи позивача.
Отримавши відмову органу, який призначає пенсії, ОСОБА_1  її в установленому законом порядку не оскаржив, а звернувся до суду із позовом про встановлення факту трудового стажу.
Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами ПФУ.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника. 
У судовому порядку відповідно до пункту 26 зазначеного Порядку встановлюється лише факт приналежності документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження.
Тобто встановлення фактів наявності трудового стажу здійснюється органами ПФУ.
Враховуючи вищенаведене, не можуть розглядатися у порядку цивільного судочинства заяви про встановлення фактів трудового стажу. Відмова відповідного органу у встановленні таких фактів може бути оскаржена заінтересованою особою до адміністративного суду.
Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено право кожної особи звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
ПФУ (його територіальні органи) є суб`єктом владних повноважень, наділеним владними управлінськими функціями у сфері пенсійного забезпечення.
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
Отже, суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі, правильно виходив із того, що спірні правовідносини не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки фактично стосуються підтвердження трудового стажу, який має значення при обрахунку пенсії, а тому захист порушеного права позивача має відбуватися в порядку адміністративного судочинства шляхом оскарження рішень та дій управління Пенсійного фонду України, його посадових осіб щодо відмови підтвердити відповідний стаж роботи та нарахування пенсії.
Оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням вищевказаних норм матеріального та процесуального права, відповідає висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 198/623/18, а доводи представника позивача про зворотне є безпідставними.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 29 жовтня 2019 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 20 січня 2020 року.