Ухвала
іменем України
 
25 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 641/7969/17
провадження № 51-948ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 липня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 3 грудня 2019 року в межах кримінальних проваджень
№ 12017220540002660 від 14 листопада 2017 року та № 12017220510002312
від 16 вересня 2017 року за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Брянська, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого, останнього разу – за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова
від 6 жовтня 2017 року за ч. 1 ст. 162, статтями 70, 71, 72 КК, зміненого ухвалою Харківського апеляційного суду від 9 липня 2019 року, до покарання у виді штрафу в розмірі 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1360 грн., до якого повністю приєднано невідбуте покарання за вироком  Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 січня 2011 року у виді позбавлення волі на строк 1 рік 8 місяців 13 днів, яке постановлено виконувати самостійно,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 і ч. 3
ст. 185 КК.
 
Встановлені обставини
За вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 липня 2019 року ОСОБА_4  визнано винуватим і засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Згідно з ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 6 жовтня 2017 року у виді позбавлення волі на строк 1 рік 8 місяців 13 днів, більш суворим, призначеним даним вироком, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Згідно ч. 3 ст. 72 КК покарання у виді штрафу в розмірі 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1360 грн, призначене за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 6 жовтня 2017 року постановлено виконувати самостійно.
За ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Відповідно до ст. 71 КК за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 6 жовтня 2017 року у виді позбавлення волі та призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
Згідно ч. 3 ст. 72 КК покарання у виді штрафу в розмірі 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1360 грн, призначене за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 6 жовтня 2017 року постановлено виконувати самостійно.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Харківський апеляційний суд ухвалою від 3 грудня 2019 року залишив без задоволення апеляційні скарги обвинуваченого та захисника, а оскаржуваний вирок місцевого суду від 19 липня 2019 року щодо ОСОБА_4 – без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість, просить змінити судові рішення та, застосувавши положення ст. 69 КК, пом`якшити призначене покарання та застосувати положення ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Статтею 427 КПК встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід ураховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону засуджений лишеформально посилається на те, що призначене покарання є явно несправедливим через суворість, проте його касаційна скарга не містить конкретних доводів відповідно до положень ст. 414 КПК – як щодо виду покарання, так і щодо його розміру.
Фактично засуджений просить призначити йому покарання із застосуванням
ст. 69 КК, при цьому не зазначає, які конкретно вимоги матеріального чи процесуального закону порушили суди першої та апеляційної інстанцій під час вирішення питання про призначення покарання як за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 цього Кодексу, так і за ч. 3 ст. 185 КК (у тому числі остаточного відповідно до статей 70, 71 та 72 цього Кодексу), у чому вони полягають та чому їх слід відносити до підстав для зміни судових рішень відповідно до ст. 413 КПК.
Також у касаційній скарзі засудженого відсутні доводи щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених цим судом на спростування аргументів сторони захисту, викладених у апеляційних скаргах.
Крім того, засуджений не долучив до касаційної скарги копії судових рішень, які оскаржує, що є порушенням ч. 5 ст. 427 КПК.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування й недотримання положень
ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1
ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 липня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 3 грудня 2019 року щодо нього залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків — п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                           ОСОБА_2                               ОСОБА_3