Ухвала
Іменем України
 
27 лютого 2020 року                                                                                          
м. Київ
 
справа № 0307/106/2012
провадження № 61-2927ск20
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського апеляційного суду, у складі судді Матвійчук Л. В., від 24 січня 2020 року, про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 04 травня 2017 року заяву публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») про поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання в цивільній справі за позовом 
ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено, поновлено ПАТ «Універсал Банк» пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів № 0307/106/2012, виданих 13 березня 2012 року щодо солідарного стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» 17 182,74 доларів США, що еквівалентно 137 286,66 грн, заборгованості за кредитним договором та 686,43 грн судового збору.
13 січня 2020 року  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на вказану ухвалу суду від 04 травня 2017 року та просила поновити строк на апеляційне оскарження.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 24 січня 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Локачинського районного суду Волинської області від 04 травня 2017 року з підстав, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України.
11 лютого 2020 року засобами поштового зв`язку  ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Волинського апеляційного суду від 24 січня 2020 року.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційна скарга на ухвалу Локачинського районного суду Волинської області від 04 травня 2017 року подана після спливу одного року з дня складання повного тексту такого рішення,оскільки вона не повідомлялась про розгляд справи у суді першої інстанції. Стверджувала, що із 2015 року знаходиться за межами України, 
а про оскаржувану ухвалу дізналась 10 січня 2020 року в ході телефонної розмови із сином.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).
Ухвала апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.
Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування апеляційним судом частини другої статті 358 
ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування та тлумачення.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Згідно частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частини другої статті 294 ЦПК України (в редакції на час постановлення 04 травня 2017 року ухвали судом першої інстанції) апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.
Апеляційну скаргу на ухвалу Локачинського районного суду Волинської області від 04 травня 2017 року ОСОБА_1 подала 13 січня 2020 року.
Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України (в редакції на час подання апеляційної скарги), незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції за вихідним № 0307/106/2012/900/2017 від 25 квітня 2017 року на адресу ОСОБА_1 , яка вказана в позовній заяві, надсилав копію заяви банку про поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання та судову повістку про виклик в судове засідання, призначене на 04 травня 2017 року. Ухвала Локачинського районного суду Волинської області від 04 травня 2017 року надіслана ОСОБА_1 за вихідним № 0307/106/2012/948/2017 
від 04 травня 2017 року.
Однак вказані судові відправлення повернулися на адресу суду без вручення адресату у зв`язку з відсутністю ОСОБА_1 за місцем проживання відповідно до відмітки, проставленої в поштовому повідомленні.
Частиною п`ятою статті 74 ЦПК України (в редакції на час постановлення 04 травня 2017 року ухвали судом першої інстанції) судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 зазначала, що вона з 2015 року знаходиться за межами території України, а про оскаржувану ухвалу дізналась 10 січня 
2020 року.
На підтвердження вказаних обставин, ОСОБА_1 надала апеляційному суду відомості із закордонного паспорту, щодо перетину кордону 20 серпня 2015 року та наявність візи для перебування за межами України терміном дії із 18 серпня по 11 вересня 2015 року.
Доказів перебування за межами України за період з 04 травня 2017 року по 10 січня 2020 року ОСОБА_1 апеляційному суду не надала. В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказала адресу місця проживання, яка була зазначена в позовній заяві і за якою суд першої інстанції надсилав їй судові виклики (повідомлення).
Встановивши, що апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, а наявність обставин, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України, ОСОБА_1 не доведено, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.
При цьому, апеляційним судом вірно враховано, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, включає в себе у тому числі і принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими непереборними обставинами.
Згідно з частиною першою статті статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).
Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).
При цьому, процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України» 
від 21 жовтня 2010 року).
У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності судового рішення та юридичної визначеності. 
Оскільки правильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтями 388, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Волинського апеляційного суду 
від 24 січня 2020 року про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                              В. В. Шипович
Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта