ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року	  м. Одеса	Справа № 915/1842/19	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Колоколова С.І.
суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.
секретар судового засідання: Федорончук Д.О.
за участю представників сторін: 
від позивача: Кравченко А.М., довіреність  № 654,  дата видачі: 30.05.2019р.;
від відповідача: не з`явився.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южноукраїнська атомна електрична станція"
на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 20 грудня 2019 про закриття провадження
у справі № 915/1842/19
за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южноукраїнська атомна електрична станція" 
до відповідача Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області
про стягнення 1631276,29 грн., -
головуючий суддя - Ткаченко О.В.
місце ухвалення рішення: Господарський суд Миколаївської області, 

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.  В судовому засіданні  20.02.2020 згідно ст.233  ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В :
В серпні 2019 року Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южноукраїнська атомна електрична станція" звернулось до господарського суду Миколаївської області із позовом № 32/12103 від 15.07.2019 року до виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області про стягнення грошових коштів у сумі 1631276,29 грн в якості збитків, понесених у зв`язку із відмовою відповідача встановити економічно обґрунтовані тарифи.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на необґрунтовану, на думку позивача, відмову відповідачем у встановленні нових тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, яка була оформлена листом від 06.09.2018 № 15/02-34/2570. В результаті вказаної відмови позивач вказує на понесені ним збитки від сплати неврахованої в тарифі рентної плати за спеціальне використання води у структурі діючих тарифів  на централізоване водопостачання в сумі 1631276,29 грн.
Заперечення Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області проти позову обґрунтовано тим, що рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради від 17.04.2018 № 91 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, які надає відокремлений підрозділ «Южно-Українська АЕС» державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в місті Южноукраїнську» встановлено економічно обґрунтовані тарифи на послуги централізованого водопостачання. Відповідач посилається на невідповідність заявленої позивачем вимоги про відшкодування втрат ліцензіатів (підприємств) вимогам затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 «Порядку формування тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення», а також вимогам затвердженого наказом Міністерства з питань регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 12.09.2018 № 239 «Порядку розгляду органами місцевого самоврядування розрахунків тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, а також розрахунків тарифів на комунальні послуги, поданих для їх встановлення»,  оскільки  відповідачем в термін до 15.05.2018 не був наданий до виконавчого комітету Южноукраїнської ради розрахунок розміру втрат ліцензіатів у розрізі складових тарифу.
25.11.2019 відповідачем подано до суду клопотання про закриття провадження у справі, оскільки даний спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.
У відповіді на відзив позивачем зазначено, що дії виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області порушили права та інтереси державного підприємства та, посилаючись на ст. 147 ГК України, вказує, що збитки, завдані суб`єкту господарювання порушенням його майнових прав органами державної влади або органами місцевого самоврядування, відшкодовуються йому відповідно до закону.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 20.12.2019 року (суддя Ткаченко О.В.) провадження у даній справи закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, дійшовши висновку про те, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, оскільки заявлена позивачем вимога про стягнення збитків з суб`єкта владних повноважень є похідною позовною вимогою від фактичної вимоги визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо встановлення економічно обґрунтованих тарифів, а відтак позивачу з метою відшкодування збитків необхідно звернутись до суду адміністративної юрисдикції.
Не погоджуючись з ухвалою місцевого господарського суду, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южноукраїнська атомна електрична станція"  звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 20.12.2019 року та направити справу для продовження розгляду до Господарського суду Миколаївської області.
Скаржник в своїх доводах та запереченнях посилається на те, що викладені обставини по справі, а також аргументація суду при винесені ухвали про закриття провадження у справі не відповідає вимогам діючого законодавства.
Так, скаржник зазначає, що ч.5 ст.21 КАС України передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.
У відповідності до ч.2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Скаржник вважає, що в даному випадку позов подано до Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області з вимогою стягнути витрати суми коштів понесених позивачем при наданні послуг з встановлення економічно обґрунтованих тарифів, які повністю відповідають нормам ГПК України, оскільки є прямими збитками від дій (бездіяльності) органів виконавчої влади.
06.02.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.
Відповідно до ч.ч.11, 12 ст.270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Судова колегія відхиляє клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки суд обмежений строком розгляду апеляційних скарг на ухвалу суду, який становить відповідно до ст.273 ГПК України тридцять днів з моменту відкриття провадження по справі. Провадження у справі було відкрито ухвалою суду від 20.01.2020 року, отже строк розгляду справи закінчується 20.02.2020 року.
Суд зауважує, що сторони обізнані про судовий розгляд, проте не скористались своїм правом, передбаченим ст.42 ГПК України, на участь іншого представника в судовому засіданні. Крім того, оскільки явка представників сторін не визнавалась обов`язковою, судова колегія доходить висновку про відсутність поважних причин для відкладення розгляду справи та можливість розгляду справи без участі представника відповідача.
В судовому засіданні 20.02.2020 представник скаржника просив задовольнити апеляційну скаргу.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився.
Розглянувши та перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до наступного.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
За приписами частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також установленими ним передумовами для звернення до суду.
В силу статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
За змістом частини третьої статті 22 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.
Підвідомчість визначається як коло справ, віднесених до розгляду і вирішення господарських судів з огляду на пряму вказівку закону. Підвідомчість визначає також властивості (характер) спірних правовідносин, у силу яких їх вирішення віднесене до компетенції господарського суду.
В основу визначення підвідомчості покладено два критерії: суб`єктний склад правовідносин і характер діяльності суб`єктів (характер спірного правовідношення).
Відповідно до першого критерію господарський суд вирішує господарські спори, що виникають між підприємствами, організаціями (юридичними особами), а також громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності, а у випадках, передбачених чинним законодавством, може вирішувати спори і розглядати справи за участю державних та інших органів, а також громадян, які не є суб`єктами підприємницької діяльності.
Подання позовної заяви за правилами ГПК України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до статті 20 цього Кодексу.
Спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, якщо: він не є підвідомчим господарському суду, тобто предмет спору не охоплюється статтею 20 ГПК України; спір за предметною ознакою підвідомчий господарському суду, але одна зі сторін не може бути учасником господарського процесу, а її право чи інтерес не підлягають судовому захисту у господарському суді.
За приписами частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:
1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;
2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду;
3)  справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;
4)   справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;
5)  справи у спорах щодо цінних паперів, в тому числі пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;
6)  справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;
7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності;
8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;
9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство;
10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;
11)  справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України «Про третейські суди», якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті;
12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах;
13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами;
14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою;
15) інші справи у спорах між суб`єктами господарювання;
16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець.          Частиною п`ятою статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Таким чином, єдиним винятком у вищевказаній нормі, що визначає юрисдикцію адміністративних судів з розгляду спорів про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, є об`єднання таких вимог з вимогою про вирішення публічно-правового спору.
Разом з тим господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори, пов`язані з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктом публічно-правових відносин, - за умови, що такі вимоги не об`єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб`єктним складом підпадають під дію статті 4 ГПК України.
Згідно із частинами першою та другою статті 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).
Як вбачається з матеріалів справи, предметом  розгляду у ній є вимога про стягнення 1631276,29 грн. збитків.
У своєму позові позивач обґрунтував сутність порушення свого права тим, що 17.04.2018 за № 91 Виконавчим комітетом Южноукраїнської міської ради Миколаївської області було прийнято рішення «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, які надає відокремлений підрозділ "Южноукраїнська атомна електрична станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в місті Южноукраїнську».
В подальшому, у зв`язку зі змінами в діючому законодавстві та у відповідності до вимог Порядку формування тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів № 869 від 01.06.2011, позивач звернувся до Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області із заявою про коригування тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. Проте звернення позивача залишилось без задоволення, чим, на думку позивача,  відповідачем вчинено протиправну бездіяльність шляхом невстановлення економічно обґрунтованих тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення у м. Южноукраїнську та внаслідок чого позивач вказує на понесені ним збитки у загальному розмірі 1631276,29 грн.
Колегія суддів зазначає, що позивач, заявляючи вимогу про стягнення збитків, не ставить позовної вимоги про вирішення публічно-правового спору. Тому відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України заявлені у позові вимоги мають вирішуватися за правилами цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу учасників спору.
Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що за своїм суб`єктним складом спір у справі підпадає під дію статті 4 ГПК України, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для віднесення цієї справи до юрисдикції господарських судів та необхідність її розгляду в порядку адміністративного судочинства. 
За таких обставин ухвала суду першої інстанції є такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права.
Таким чином, Південно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 20.12.2019р. у справі №915/1842/19 слід скасувати, а апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южноукраїнська атомна електрична станція" - задовольнити.
При цьому, п. 4.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 «Про деякі питання застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України», зокрема, встановлено, якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідних апеляційної та/або касаційної скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ГПК України.

Керуючись ст.ст. 255, 269, 270, 275, 277, 281-283
Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южноукраїнська атомна електрична станція" - задовольнити.
2. Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 20.12.2019 року  у справі № 915/1842/19 - скасувати.
3. Справу № 915/1842/19 передати до Господарського суду Миколаївської області  для продовження розгляду.
Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.

Повний текст постанови
складено „21" лютого 2020 року

Головуючий суддя                                                                       С.І. Колоколов

Суддя                                                                                         Г.П. Разюк
            
            Суддя                                                                                            Я.Ф. Савицький