ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

і м е н е м  У к р а ї н и

10 січня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 340/2434/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Юрко І.В. (доповідач), суддів:  Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №340/2434/19 (головуючий суддя І-ї інстанції - Кармазина Т.М.) за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :
Позивач 27.09.2019 року звернувся до Кіровоградський окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу, прийняту старшим державним виконавцем Крикун О.М. відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області від 16.09.2019 року у виконавчому провадженні №59438544 щодо накладення штрафу в сумі 5100,00 грн. за невиконання рішення суду.
Рішенням Кіровоградський окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення штрафу від 16.09.2019 року, прийняту державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області у виконавчому провадженні №59438544 щодо стягнення штрафу у сумі 5100 грн..
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що боржником - пенсійним органом не виконано в повному обсязі рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.09.2018 року у справі №811/1905/18, що потягло за собою відповідальність, передбачену Законом України «Про виконавче провадження» у вигляді штрафу. В рішенні суду навіть зазначено про часткове виконання пенсійним органом зазначеного вище рішення суду у справі №811/1905/18, проте зроблено висновок щодо протиправності постанови державного виконавця про накладення штрафу. Такий висновок є немотивованим, а тому рішення суду належить скасуванню.
Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.
          Відповідно до пункту 1 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
          Від сторін не надійшло клопотань про розгляд справи за їх участю.
          Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.08.2018 року по справі №811/1905/18 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року відповідно до довідки від 22.03.2018 року №10509, виданої ліквідаційною комісією УМВС України в Кіровоградській області, виходячи із розміру 80 % відповідних сум грошового забезпечення. Судове рішення набрало законної сили 11.09.2018 року.
На підставі вказаного рішення Кіровоградським окружним адміністративним судом 25.09.2018 року видано виконавчий лист, який 01.07.2019 року поданий ОСОБА_1 відповідачу до примусового виконання (а.с.28, 29).
02.07.2019 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №59438544 з виконання вказаного вище виконавчого листа №811/1905/18. Вказаною постановою зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів (а.с.31).
Пенсійний орган листом за №13597/08-02 від 12.07.2019 року повідомив виконавчий орган про існування Постанови Кабінету Міністрів України №103, про порядок перерахування пенсії та порядок виплати пенсії за вказаною постановою. Також в листі зазначено, що пенсійним органом 10.09.2018 року здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 , доплату в сумі 524,06 грн. за період з 08.09.2018 року по 30.09.2018 року нараховано та виплачено у жовтні 2018 року. Виплата коштів, нарахованих за період з 01.01.2016 року по 07.09.2018 року у сумі 22033,09 грн. здійснюватиметься відповідно до Порядку №649 (а.с.10-11, 12.13).
24.07.2019 року державний виконавець виніс вимогу, якою зобов`язано боржника провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у відповідності до рішення суду №811/1905/19 та з врахуванням рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.05.2019 року №826/12704/18. Вказаною вимогою зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів (а.с.39-40).
Листом від 30.07.2019 за №14349/08-02 Головне управління повідомило державного виконавця про відсутність для виконання такої вимоги будь-яких правових підстав (а.с.41-43).
16.09.2019 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу, згідно якої за невиконання в повному обсязі без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду, що зобов`язує боржника виконати певні дії, на підставі ст.ст.63,  75 Закону України «Про виконавче провадження» накладено штраф у розмірі 5100,00 грн. (а.с.45-46).
Не погодившись з даною постановою, позивач оскаржив її до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що на теперішній час є діючою постанова Кабміна України від 22.08.2018 року №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду», а відтак не можливо стверджувати про невиконання позивачем судового рішення, без поважних причин, що було б правовою підставою для застосування штрафу, який передбачено  ст.75 Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною другою  статті 19 Конституції України  передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Підстави, порядок та процедура здійснення виконавчого провадження регулюється  Законом України  від 2 червня 2016 року № 1404-VIII  «Про виконавче провадження»  (далі по тексту - Закон №1404)  та Інструкцією з організації примусового виконання рішень (у редакції  наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5).
Відповідно до  статті 1 Закону №1404  виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією України, цим  Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього  Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього  Закону  підлягають примусовому виконанню.
Порядок та процедура виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення визначені  статтею 63 Закону №1404-VІІІ.
Відповідно до частин першої та другої вказаної статті за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою  статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Положеннями частини першої  статті 75 Закону №1404-VІІІ  визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
ГУ ПФУ в Кіровоградській області в обґрунтування позову посилалося на безпідставність прийняття відповідачем постанови про накладення штрафу за невиконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.08.2018 року по справі №811/1905/18, оскільки листом за №13597/08-02 від 12.07.2019 року повідомляв виконавчий орган про те, що 10.09.2018 року здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 та доплату в сумі 524,06 грн. за період з 08.09.2018 року по 30.09.2018 року нараховано та виплачено у жовтні 2018 року. 
Колегія суддів не приймає до уваги таке посилання позивача, з яким погодився суд першої інстанції, оскільки вказане вище свідчить лише про часткове виконання рішення суду, добто нарахування та виплату коштів в розмірі 524,06 грн. за період з 08.09.2018 року по 30.09.2018 року. 
Проте, з матеріалів справи вбачається, що за перівод з 01.01.2016 року по 08.09.2018 року нараховану за рішенням суду доплату в розмірі 22557,15 гр., пенсійним органом на користь ОСОБА_1 не виплачено (а.с.14).
Вказане пенсійним органом не оспорюється.
Посилання пенсійного органу та суду першої інстанції на те, що невиконання судового рішення Управлінням в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, колегією суддів до уваги не приймається, оскільки державний орган не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти установи чи підприємства, які перебувають в державній власності або контролюються державою
Як вбачається з матеріалів справи, незважаючи на значний проміжок часу, який минув після ухвалення на користь ОСОБА_1 судового рішення у справі №811/1905/18, та пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого на виконання цього рішення, таке й досі залишається невиконаним.
Зазначені висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 27.03.2019 у справі №750/9782/16-а.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.
У такому контексті відсутність у стягувача можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.
Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.
ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу №1 Конвенції (справи «Войтенко проти України», «Горнсбі проти Греції»).
Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс («Піалопулос та інші проти Греції», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції»).
Варто також зауважити, що у справах «Шмалько проти України», «Іммобільяре Саффі проти Італії» ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (до прикладу справа «Сук проти України»).
Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Аналізуючи зазначені вище норми чинного законодавства та встановивши фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що держаному виконавцю для реалізації виконання належних повноважень при примусовому виконанні відповідного, в даному разі, рішення суду, надано право за невиконання його ж постанов про примусове виконання рішень суду накладати відповідні штрафи на боржника, у порядку та розмірі визначеному  Законом №1404. За таких умов, дії відповідача стосовно накладення на позивача відповідної суми штрафу узгоджуються із приписами норм  Закону №1404.
Судом апеляційної інстанції не виявлено будь-яких порушень відповідачем порядку прийняття постанови про накладення штрафу. 
За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що під час прийняття оскаржуваної постанови відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Приймаючи до уваги зазначені вище обставини, відсутні підстави для скасування постанови Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області від 16.09.2019 року у виконавчому провадженні №59438544 щодо накладення штрафу, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України рішення суду в повному обсящзі не виконало, а тому на нього відповідачем правомірно накладено штраф у розмірі 5100 грн., тобто в межах санкції статті 75 Закону №1404. 

          Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при постановлені рішення допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що у відповідності до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 

          Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №340/2434/19 задовольнити.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №340/2434/19 скасувати. 
          В задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.    

   
Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак