ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
іменем України

16 грудня 2019 року
м. Харків

справа № 635/2040/17
провадження № 22-ц/818/4915/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Котелевець А.В.,
суддів – Бровченка І.О., Піддубного Р.М.,

ім`я (найменування) сторін:
позивач – Комунальне підприємство Харківської районної ради «Комуненерго»,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 травня 2019 року в складі судді Шинкарчука Я.А.,

у с т а н о в и в:

В квітні 2017 року Комунальне підприємство Харківської районної ради «Комуненерго» (далі – КП «Комуненерго») звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за спожиті комунальні послуги з водопостачання в розмірі 6 313 грн 27 коп. за період з 01 серпня 2015 року по 01 грудня 2016 року, 1 600 грн – судового збору.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 з 01 серпня 2015 року є споживачем послуг з водопостачання будинку АДРЕСА_1 , які надає КП «Комуненерго». 09 квітня 2016 року сторони уклали Договір про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення № 2223. Протягом періоду надання послуг споживач ОСОБА_1 показання лічильника не передавала, крім того постійно перешкоджала в доступі до лічильника працівникам підприємства. 

В період до 01 серпня 2015 року послуги з водопостачання в с. Високий надавались Комунальним підприємством Теплові мережі Харківського району. Рішенням ХХХІІ сесії VI скликання від 24 грудня 2014 року основні засоби по водопостачанню передані на баланс КП «Комуненерго». 31 липня 2015 року між Комунальним підприємством Теплові мережі Харківського району та КП «Комуненерго» підписано акт приймання - передачі документів з додатками. Відповідно до додатку № 6 до акту приймання - передачі документів показник лічильника споживача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 01 серпня 2015 року склав 890 куб м. Згідно з двостороннім актом від 09 квітня 2016 року показання лічильника споживача ОСОБА_1 склали 1 450 м. куб. Таким чином, обсяг спожитої води за період з 01 серпня 2015 року по 09 квітня 2016 року становить 560 куб м (1 450 куб м - 890 куб м), що відображено у відомості нарахувань. Станом на 11 листопада 2016 року показання лічильника спожитої води зі слів ОСОБА_1 відповідно до службової записки контролера склали 1 483 куб м, тобто обсяг спожитої води з 09 квітня 2016 року по 11 листопада 2016 року склав 33 куб м, (1 483 куб м – 1 450 куб м), що також відображено у відомості нарахувань. Отже, в порушення вимог законодавства боржник не проводила оплату за надані їй комунальні послуги, а тому за період з 01 серпня 2015 року по 01 грудня 2016 року виникла заборгованість в розмірі 6 313 грн 27 коп.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 14 травня 2019 року позов КП «Комуненерго» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Комуненерго» заборгованість за спожиті комунальні послуги з водопостачання в розмірі 6 313 грн 27 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Комуненерго» судовий збір у розмірі 1 600 грн. 

Заочне рішення мотивовано тим, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з водопостачання, які надаються КП «Комуненерго». Відповідач належним чином свої зобов`язання щодо оплати вказаних послуг не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка розрахована на підставі показників лічильника. Показники лічильника відповідача за період з 01 серпня 2015 року по 01 грудня 2016 року підтверджуються: додатком № 6 до акту приймання – передачі документів від 31 липня 15 року; двостороннім актом від 09 квітня 2016 року; службовою запискою контролера від 11 листопада 2016 року. ОСОБА_1 заборгованість під час розгляду справи не спростувала, належних та допустимих доказів щодо виконання зобов`язання щодо оплати послуги з водопостачання не надала.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 31 липня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення цього ж суду від 14 травня 2019 року залишено без задоволення.

06 вересня 2019 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на підстави, передбачені статтею 376 ЦПК України, просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позов є недоведеним, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вимог. За період з 01 серпня 2015 року по 01 грудня 2016 року вона не могла фізично використати 569 куб м води. Доказом цього служить посилання самого ж позивача на використані нею за період з квітня по листопад 2016 року 33 куб м води. Отже зазначені позивачем покази лічильника є необґрунтовано завищенні.

23 жовтня 2019 року КП «Комуненерго» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Відзив мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, ухваленим на підставі поданих позивачем доказів, яким надана належна оцінка. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 травня 2019 року розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини першої статті 369 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в будинку АДРЕСА_1 та з 01 серпня 2015 року є споживачем послуг з водопостачання, які надає КП «Комуненерго». 

09 квітня 2016 року між ОСОБА_1 та КП «Комуненерго» укладено Договір про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення № 2223.

Відповідно до умов вказаного Договору виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з постачання холодної води і водовідведення, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Згідно з статтею 2 Закону України від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі – Закон № 2189 – VIII) предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Відповідно до статті 5 Закону № 2189 – VIII до житлово-комунальних послуг належать:

1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону № 2189 – VIII споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Такому праву прямо відповідає визначений частиною першої статті 9 Закону № 2189 – VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. 

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. 

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В період до 01 серпня 2015 року послуги з водопостачання в с. Високий Харківського району Харківської області надавались Комунальним підприємством Теплові мережі Харківського району.

Рішенням ХХХІІ сесії VI скликання Харківської районної ради Харківської області від 24 грудня 2014 року основні засоби по водопостачанню передані на баланс КП «Комуненерго». 

31 липня 2015 року між Комунальним підприємством Теплові мережі Харківського району та КП «Комуненерго» підписано акт приймання - передачі документів з додатками. 

Відповідно до додатку № 6 до акту приймання - передачі документів показник лічильника споживача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 01 серпня 2015 року склав 890 куб м. 

Згідно з двостороннім актом, складеним між ОСОБА_1 та КП «Комуненерго», від 09 квітня 2016 року показання лічильника споживача ОСОБА_1 склали 1 450 куб м. Таким чином, обсяг спожитої води за період з 01 серпня 2015 року по 09 квітня 2016 року становить 560 куб м (1 450 куб м - 890 куб м), що відображено у відомості нарахувань. 

Жодних заперечень проти акту та вказаних у ньому показників, ні в запереченнях на позовну заяву, ні в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не викладено.

Станом на 11 листопада 2016 року показання лічильника спожитої води зі слів ОСОБА_1 відповідно до службової записки контролера склали 1 483 куб м, тобто обсяг спожитої води з 09 квітня 2016 року по 11 листопада 2016 року склав 33 куб м, (1 483 куб м – 1 450 куб м). 

Отже, встановивши, що КП «Комуненерго» надає послуги з водопостачання, а відповідач користується вказаними послугами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь позивача.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що обсяг спожитої води завищений та повинен бути знижений до середніх обсягів фактичного використання судова колегія не приймає, оскільки згідно з пунктом 3.1 «Правил користування системи централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України», затверджених наказом Міністерства ЖКГ України від 27 червня 2008 року № 190, розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на основі показань засобів обліку.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судового збору, понесеного у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судового збору, понесеного у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, ч. 1 ст. 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 382, 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 травня 2019 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2019 року.

Головуючий                                                                                    А.В. Котелевець

Судді                                                                                                 І.О. Бровченко

Р.М. Піддубний