ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" січня 2020 р.           Справа№ 910/2166/18
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Пономаренка  Є.Ю.
суддів:            Дідиченко  М.А. 
          Руденко  М.А. 

при секретарі судового засідання Бовсуновській Ю.В.,
за участю представників:
від позивача -  Цимбаліст В.В., довіреність № 062/15/1/03-5791  від 26.12.19;  
від відповідача  - Франків Л.П., довіреність № 180-Д  від 21.12.19; 
від третьої особи - Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - Ваховська І.Б., довіреність № 062/01/10-124  від 08.01.20;
від третьої особи - Київської міської ради  - представник не прибув,  
розглянувши апеляційну скаргу Державного агентства рибного господарства України на рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2018 у справі №910/2166/18 (суддя Курдельчук І.Д., повний текст складено - 06.07.2018) за позовом комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" до Державного агентства рибного господарства України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Київської міської ради  про зобов`язання вчинити дії.
ВСТАНОВИВ наступне.
Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного агентства рибного господарства України про зобов`язання відповідача передати за актом приймання - передачі ОЗ-1 нежитловий будинок №45 літера А на вулиці Січових Стрільців, загальною площею 1 321,10 кв.м.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у зв`язку з прийняттям Київською міською радою рішення від 23 лютого 2017 року                           №946/1950 "Про повернення приміщень комунальної власності територіальної громади міста Києва із сфери управління державних установ і організацій" у відповідача виник обов`язок із передачі нежитлового будинку №45 літ. А на вул. Артема позивачу.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.06.2018 у справі №910/2166/18 позовні вимоги задоволено; зобов`язано відповідача передати позивачу за актом приймання-передачі ОЗ-1 нежитловий будинок, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 45, літера А, загальною площею 1   321,10 кв.м.
При прийнятті зазначеного рішення місцевий господарський суд виходив з того, що враховуючи прийняття Київською міською радою рішення від 23 лютого 2017 року № 946/1950 "Про повернення приміщень комунальної власності територіальної громади міста Києва із сфери управління державних установ і організацій" відповідач зобов`язаний повернути позивачу нежитловий будинок, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 45, літера А, загальною площею 1   321,10 кв.м.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення суду скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що рішення Київської міської ради №31/7368 від 26.01.2012 "Про передачу до сфери управління Державного агентства рибного господарства України житлових будинків комунальної власності територіальної громади міста" є ненормативним актом Київської міської ради, тобто актом одноразового застосування, що вичерпав свою дію фактом його виконання, у зв`язку з чим таке рішення не може бути скасовано чи змінено органом місцевого самоврядування після його виконання.
В ході здійснення апеляційного провадження апелянтом було подано до суду  клопотання про зупинення провадження у даній справі до  розгляду Господарським судом міста Києва справи №910/10794/18 за позовом Державного агентства рибного господарства України до Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" про      визнання недійсним рішення. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.11.2018 у справі №910/2166/18 зупинено провадження у справі №910/2166/18 до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі №910/10794/18 за позовом Державного агентства рибного господарства України до Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" про    визнання недійсним рішення Київської міської ради від 23.02.2017 №946/1950 "Про повернення приміщень комунальної власності територіальної громади міста Києва із сфери управління державних установ і організацій".                 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.06.2019 у справі №910/10794/18, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2019, в задоволенні позову Державного агентства рибного господарства України до Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація", про визнання недійсним рішення, відмовлено повністю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2019  провадження у даній справі у справі №910/2166/18 поновлено та справу призначено до розгляду на 20.01.2020.
Представник апелянта - відповідача у справі в судовому засіданні підтримав вимоги за апеляційною скаргою.
Представники позивача та третьої особи - Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечили та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Третя особа - Київська міська рада правом на участь представника у даному судовому засіданні не  скористалася, хоча про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином; про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. 
Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутньою у даному судовому засіданні від третьої особи до суду не надійшло.
Слід також зазначити, що явка представників сторін та третіх осіб не визнавалася обов`язковою, певних пояснень  суд не витребував.
Враховуючи належне повідомлення третьої особи, а також  з урахуванням того, що неявка її представника у судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, вона  розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.
Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.
Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.  Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.
Пунктом 1 рішення Київської міської ради №31/7368 від 26.01.2012 "Про передачу до сфери управління Державного агентства рибного господарства України житлових будинків комунальної власності територіальної громади міста" передано до сфери управління Державного агентства рибного господарства України нежилий будинок №45 літ. А на вул. Артема, загальною площею 1321,10 м2, та нежилий будинок №41 літ. А на вул. Гоголівській загальною площею 362,20 м2.
На виконання вказаного рішення Київської міської ради від 26.01.2012 №31/7368 Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація"  нежилі будинки №45 літ. А на вул. Артема та №41 літ. А на вул. Гоголівській за актами приймання-передачі основних засобів від 01.03.2012 передано Державному агентству рибного господарства України, яким у подальшому виготовлено відповідні технічні паспорти. 
Рішенням Київської міської ради від 23 лютого 2017 року № 946/1950 "Про повернення приміщень комунальної власності територіальної громади міста Києва із сфери управління державних установ і організацій" визнано такими, що втратили чинність з 01.03.2017, рішення міськради, зокрема від 26.01.2012 №31/7368 "Про передачу до сфери управління Державного агентства рибного господарства України житлових будинків комунальної власності територіальної громади міста".
Пунктом 2  вказаного рішення встановлено, що приміщення, зазначені у додатку 2 до цього рішення, які належать територіальній громаді міста Києва і які були передані до сфери управління державних установ і організацій рішеннями міськради, підлягають передачі в оренду тим державним установам і організаціям, у сфері управління яких вони перебували до 01.03.2017 року, на підставі заяв, поданих такими установами і організаціями відповідно до встановленого порядку.
Пунктом 3 цього рішення нерухоме майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, зазначене у додатку 2 до цього рішення, закріплено за КП "Київжитлоспецексплуатація" на праві господарського відання.
Згідно з п. 4.1 вказаного рішення  КП "Київжитлоспецексплуатація" визначено прийняти за актами приймання-передачі нерухоме майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, зазначене у додатку 2 до цього рішення, в тому числі й нежилий будинок на вул. Артема, №45 літ. А. 
Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду з даним позовом про зобов`язання відповідача передати за актом приймання - передачі ОЗ-1 нежитловий будинок №45 літера А на вулиці Січових Стрільців, загальною площею 1 321,10 кв.м.
Як вже вказувалося, суд першої інстанції визнав вказані вимоги обґрунтованими та задовольнив їх.
Апелянт, оскаржуючи рішення місцевого господарського суду зазначає, що рішення Київської міської ради №31/7368 від 26.01.2012 "Про передачу до сфери управління Державного агентства рибного господарства України житлових будинків комунальної власності територіальної громади міста" є ненормативним актом Київської міської ради, тобто актом одноразового застосування, що вичерпав свою дію фактом його виконання, у зв`язку з чим таке рішення не може бути скасовано чи змінено органом місцевого самоврядування після його виконання.
Посилаючись на наведене скаржник зазначає, що  Київська  міська  рада не мала жодних правових підстав визнавати таким, що втратило чинність своє ж рішення №31/7368 від 26.01.2012, яке було виконано (передано Державному агентству рибного господарства України вказаний будинок).
В ході здійснення апеляційного провадження у даній справі Державне агентство рибного господарства України  звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради, в якому просило визнати недійсним та скасувати рішення №946/1950 від 23.02.2017 "Про повернення приміщень комунальної власності територіальної громади міста Києва із сфери управління державних установ і організацій", пунктом 1 якого визнано такими, що втратили чинність з 01.03.2017 рішення відповідача, згідно з додатком 1 до цього рішення, зокрема, рішення Київської міської ради від 26.01.2012 №31/7368 "Про передачу до сфери Управління Державного агентства рибного господарства України житлових будинків Комунальної власності територіальної громади міста".
На думку позивача, Міськрада не мала повноважень скасовувати свої рішення про передачу нерухомого майна, оскільки відповідно до них у позивача виникли певні суб`єктивні права щодо користування таким майном. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.06.2019 у справі №910/10794/18, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2019,  у задоволені позову відмовлено. 
Суди залишаючи без задоволення вимоги про визнання недійсним та скасування рішення №946/1950 від 23.02.2017 "Про повернення приміщень комунальної власності територіальної громади міста Києва із сфери управління державних установ і організацій" виходили з наступного.
Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
Статтею 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 №280/97 (далі - Закон №280/97) встановлено, що право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.
За змістом п.п.30, 31 ч.1 ст.26 Закону №280/97, до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить, зокрема прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна, прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення.
Наведені приписи законодавства дають підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавець закріпив повноваження самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов`язковими до виконання на відповідній території.
У даному випадку оскаржуваним рішенням міськради було визнано такими, що втратили чинність з 01 березня 2017 року, рішення міськради щодо надання приміщень в користування позивачу. Рішення міськради, чинність яких припинилася, виступали правовою підставою для користування майном Державним агентом рибного господарства України.
Водночас, суди зазначили, що законодавче визначення поняття "сфера управління", яке вживається в оскаржуваному рішенні міськради - відсутнє. Проте зі змісту деяких нормативно-правових актів (зокрема, законів України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про місцеві державні адміністрації", "Про управління об`єктами державної власності") можна дійти висновку, що це поняття використовується у випадку реалізації органами місцевого самоврядування, державними органами своєї компетенції, наділення відповідними повноваженнями інших органів, що уповноважені реалізовувати управлінські функції. Звідси передача майна до сфери управління не вказує на передачу певному суб`єктові відповідного майна на праві оперативного управління.
За змістом ч.1 ст.137 Господарського кодексу України (далі - ГК України) правом оперативного управління є речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).
Згідно з ч.1 ст.18 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що не перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на договірній і податковій основі та на засадах підконтрольності у межах повноважень, наданих органам місцевого самоврядування законом.
Частина 2 ст.135 ГК України регламентує, що власник має право особисто або через уповноважені ним органи з метою здійснення підприємницької діяльності засновувати господарські організації, закріплюючи за ними належне йому майно на праві власності, праві господарського відання, а для здійснення некомерційної господарської діяльності - на праві оперативного управління, визначати мету та предмет діяльності таких організацій, склад і компетенцію їх органів управління, порядок прийняття ними рішень, склад і порядок використання майна, визначати інші умови господарювання у затверджених власником (уповноваженим ним органом) установчих документах господарської організації, а також здійснювати безпосередньо або через уповноважені ним органи у межах, встановлених законом, інші управлінські повноваження щодо заснованої організації та припиняти її діяльність відповідно до цього Кодексу та інших законів.
З наведених норм права вбачається, що майно комунальної власності не може передаватися в оперативне управління підприємствам, установам, організаціям, які не були утворені відповідним органом місцевого самоврядування та не знаходяться в його підпорядкуванні.
За таких обставин, суди дійшли  висновку про те, що у Державного агентства рибного господарства України право оперативного управління щодо спірних приміщень не виникло і не могло виникнути (незалежно від того чи було воно зареєстровано, чи ні). 
Водночас, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 Цивільного кодексу України), які він може реалізовувати на власний розсуд. Відтак, власник має право на визначення юридичної долі свого майна, у тому числі й шляхом надання майна іншим особам, а також вилучення цього майна у відповідних суб`єктів.
За таких обставин, у справі №910/10794/18 встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо передачі майна міськрадою позивачу у безоплатне користування на невизначений період - доки воно не знадобиться власнику (позичка). 
Відповідно до ч.1 ст.827 Цивільного кодексу України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. 
Водночас ст.831 Цивільного кодексу України регламентує, що якщо сторони не встановили строку користування річчю, він визначається відповідно до мети користування нею; відповідно до ч.3 ст.834 Цивільного кодексу України особа, яка стала власником речі, переданої у користування, має право вимагати розірвання договору, який укладено без визначення строку. Отже, строк користування не є істотною умовою договору позички, а річ за таким договором може передаватися у користування без визначення строку. У такому разі, якщо строк користування річчю не може бути визначений відповідно до мети користування нею, за аналогією закону має застосовуватися частина друга статті 763 Цивільного кодексу України, відповідно до якої якщо строк найму не встановлений, то договір найму вважається укладеним на невизначений строк; кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Тобто відповідач у цій справі скористався своїм правом на відмову від договору позички.
Крім того, судами було враховано правову позицію висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22.01.2019 у справі №910/12224/17 (провадження №12-147гс18).
Так, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які він може реалізувати на власний розсуд. За таких обставин, власник має право на визначення юридичної долі свого майна, у тому числі шляхом як надання майна іншим особам, так і вилучення цього майна у відповідних суб`єктів.
Майно комунальної власності не може передаватися в оперативне управління підприємствам, установам, організаціям, які не були утворені відповідним органом місцевого самоврядування та не знаходяться в його підпорядкуванні.
Враховуючи вищевикладені підстави, суди дійшли висновку про відсутність підстав визнання недійсним та скасування рішення №946/1950 від 23.02.2017 "Про повернення приміщень комунальної власності територіальної громади міста Києва із сфери управління державних установ і організацій".
Згідно ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Як роз`яснено п 2.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.
Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.
Норми статті 129-1 Конституції України визначають обов`язковість виконання усіма суб`єктами прав судового рішення у вказаній справі.
Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
В силу частини статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, рішення у справі №910/10794/18  не може бути поставлено під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі №910/2166/18, не можуть йому суперечити.
Отже, враховуючи встановлення в межах іншої справи обставин щодо правомірності рішення Київської міської ради №946/1950 від 23.02.2017 "Про повернення приміщень комунальної власності територіальної громади міста Києва із сфери управління державних установ і організацій" доводи апелянта про відсутність у Київської  міської  ради правових підстав визнавати таким, що втратило чинність своє ж рішення №31/7368 від 26.01.2012, яке було виконано та відповідно вичерпало свою дію фактом виконання, підлягають відхиленню за необґрунтованістю. 
Відповідно до статей 143, 144 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування зокрема управляють майном, що є в комунальній власності.
Як було вказано, нежилий будинок №45 літ. А на вул. Артема, загальною площею 1321,10 м2 закріплено за позивачем на праві господарського відання відповідно до рішення Київської міської ради №31/7368 від 26.01.2012.
При цьому, відповідно до частин першої - другої статті 136 Господарського кодексу України (далі - ГК України) право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.
Згідно з статтею 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
За вимогами статті 398 Цивільного кодексу України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.
Відповідно до частини п`ятої статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
          Згідно з положеннями статті 29 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема управління в межах, визначених радою майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад. 
За частинами першою, п`ятою статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.
З огляду на викладене, враховуючи встановлені обставини, зокрема, що відповідно до рішення Київської міської ради №946/1950 від 23.02.2017 "Про повернення приміщень комунальної власності територіальної громади міста Києва із сфери управління державних установ і організацій" рішення Ради №31/7368 від 26.01.2012 "Про передачу до сфери управління Державного агентства рибного господарства України житлових будинків комунальної власності територіальної громади міста", на підставі якого нежилий будинок було передано відповідачу на баланс, втратило чинність з 01.03.2017, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у відповідача виник обов`язок з передачі цього будинку  у встановленому законом порядку на підставі актів приймання-передачі зі свого балансу на баланс позивача, у якого, в свою чергу, як у балансоутримувача майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, - прийняти на баланс будинок  та утримувати його належним чином.
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до               ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).
Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281  - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Державного агентства рибного господарства України залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2018 у справі №910/2166/18  - без змін.
2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови  складено: 23.01.2020 року.

Головуючий суддя                                                            Є.Ю.  Пономаренко 

Судді                                                                                М.А.  Дідиченко

                                                                                М.А.  Руденко