Номер провадження: 22-ц/813/124/20 
Номер справи місцевого суду: 522/10139/17
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Вадовська Л. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       06.02.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М., 
суддів - Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С.,
при секретарі - Сороколет Ю.С.,
за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:
відповідача громадської організації «Водно-моторне транспортно-оздоровче товариство рибалок-любителів» в особі представника Грішок С.В.,
представника третьої особи Куби О.В. Дмітрієва Р.Б., 
від позивача ОСОБА_1 – не з`явились,
переглянувши справу №522/10139/17 за позовом ОСОБА_1 до громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів», за участю третьої особи ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2019 року у складі судді Бондар В.Я., -

в с т а н о в и в :

       Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 2 червня 2017 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що у 2011 році призначена на посаду начальника причалу №114 «Бугово» ГО «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів». Рішенням Ради ГО «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» від 15 квітня 2014 року її з посади було звільнено за одноразове грубе порушення трудових обов`язків. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 лютого 2015 року в справі №522/6832/14-ц вона ОСОБА_1 була поновлена на роботі на посаді начальника причалу. На підставі рішення суду громадською організацією видано наказ №8 від 24 лютого 2015 року про поновлення її ОСОБА_1 на роботі та, відповідно, видано наказ №9 від 24 лютого 2015 року про звільнення ОСОБА_3 з посади начальника причалу по пункту 6 частини 1 статті 40 КЗпП України (у зв`язку поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу). Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 16 березня 2015 року в справі №501/899/15-ц ОСОБА_3 поновлено на роботі, у зв`язку з чим видано наказ №15 від 24 березня 2015 року про звільнення її з посади начальника причалу по пункту 6 частини статті 40 КЗпП України (у зв`язку з поновленням на роботі ОСОБА_3 ). З наказом №15 від 24 березня 2015 року ознайомлена 20 квітня 2015 року. Вважаючи повторне звільнення незаконним, позивач ОСОБА_1 просила: 
визнати незаконним та скасувати наказ директора ГО «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» №15 від 24 березня 2015 року про звільнення її ОСОБА_1 з посади начальника причалу №114 «Бугово», 
поновити її ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника причалу №114 «Бугово» ГО «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» (т.1 а.с.2). 
Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 5 червня 2017 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.5).
16 квітня 2018 року ОСОБА_1 змінила підстави позову, обґрунтувавши незаконність звільнення тим, що директор громадської організації ОСОБА_4 О.Г. видав наказ №15 від 24 березня 2015 року про звільнення без повноважень, так як прийняття такого рішення віднесено до компетенції Ради громадської організації. Позивач ОСОБА_1 просила:
визнати незаконним та скасувати наказ директора ГО «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» №15 від 24 березня 2015 року про звільнення її ОСОБА_1 з посади начальника причалу №114 «Бугово», 
поновити її ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника причалу №114 «Бугово» ГО «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів»,
стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 березня 2015 року по день ухвалення рішення (т.1 а.с.67-68).
Відповідач ГО «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» позов не визнав (т.1 а.с.72-74).
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 червня 2018 року залучено ОСОБА_2 до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ( ОСОБА_5 призначено на посаду начальника причалу №114 «Бугово» наказом №31 від 15 серпня 2017 року) (т.1 а.с.137, 140). 
       Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2019 року (описку виправлено ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2019 року) позов ОСОБА_1 задоволено, визнано незаконним та скасовано наказ директора ГО «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» №15 від 24 березня 2015 року про звільнення, поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника причалу №114 «Бугово» ГО «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» (т.2 а.с.5-9, 11).
       Висновок суду мотивовано тим, що наказ про звільнення ОСОБА_1 прийнято одноособово директором громадської організації, а не радою громадської організації, як то передбачено Статутом, тому наказ №15 від 24 березня 2015 року підлягає скасуванню, а ОСОБА_1 поновленню на роботі на посаді начальника причалу. Рішення суду містить мотивування щодо права ОСОБА_1 на стягнення з громадської організації середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 26 лютого 2015 року по 18 квітня 2019 року, при цьому розрахунок не проведено, резолютивна частина рішення висновку щодо стягнення середнього заробітку не містить. У вирішенні питання дотримання строку звернення до суду, суд дійшов висновку про те, що строк звернення ОСОБА_1 до суду не пропущений, обґрунтувавши висновок тим, що у суду відсутня можливість встановити дійсну дату здачі позовної заяви до відділення пошти, тому прийнято до уваги складений виконуючим обов`язки керівника апарату суду та секретарем суду акт, де зазначено, що позовну заяву здано на пошту 23 квітня 2015 року . 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25 червня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення суду.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 9 грудня 2019 року повернуто апеляційну скаргу ГО «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів».
В апеляційній скарзі ОСОБА_6 В. просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову в позові (т.2 а.с.19-26).
За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у тому, що дії директора громадської організації щодо одноособового прийняття рішення, оформленого наказом від 24 березня 2015 року №15 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника причалу, були направлені на негайне виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 березня 2015 року щодо поновлення на посаді начальника причалу ОСОБА_3 ; що з наказом від 24 березня 2015 року №15 про звільнення ОСОБА_1 була ознайомлена 20 квітня 2015 року, проте до суду звернулася 2 червня 2017 року з пропуском визначеного частиною 1 статті 233 КЗпП України строку. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 не має права на апеляційне оскарження судового рішення, так як суд не вирішував питання про його права та обов`язки. У разі поновлення її на посаді ОСОБА_2 підлягає звільненню, питання законності звільнення стосується лише її та громадської організації (т.2 а.с.48, 65-66).
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по суті вимог з огляду на наступне.
Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.
Наказом від 15 квітня 2014 року №24 громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» звільнено ОСОБА_1 з посади начальника причалу №114 «Бугово» по пункту 1 частини 1 статті 41 КЗпП України.
Наказом від 15 квітня 2014 року №25 в.о. директора громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» призначено Левченка В.О. на посаду начальника причалу №114 «Бугово» з випробувальним терміном 3 місяці (підстава: рішення Ради організації від 15 квітня 2014 року) (т.1 а.с.76). 
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 червня 2015 року, в справі №522/6832/14-ц рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким визнано незаконним наказ від 15 квітня 2014 року №24 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника причалу №114 «Бугово», поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника причалу №114 «Бугово», стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. 
Рішення суду в справі №522/6832/14-ц в частині поновлення на роботі виконано.
Наказом від 24 лютого 2015 року №9 директора громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» звільнено ОСОБА_3 з посади начальника причалу №114 «Бугово» з 24 лютого 2015 року на підставі пункту 6 частини 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку з поновленням ОСОБА_1 на посаді начальника причалу на підставі рішення апеляційного суду Одеської області від 23 лютого 2015 року в справі №522/6832/14-ц (т.1 а.с.77).
Розпорядженням від 27 лютого 2015 року громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» відсторонено ОСОБА_1 від посади начальника причалу №114 «Бугово» на період службового розслідування фактів необлікованого отримання коштів від членів кооперативу. 
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 16 березня 2015 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 27 березня 2018 року, в справі №501/899/15-ц позов ОСОБА_3 задоволено, визнано незаконним та скасовано наказ директора ГО «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» від 24 лютого 2015 року №9 про звільнення ОСОБА_3 з посади начальника причалу №114 «Бугово» з 24 лютого 2015 року; поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника причалу №114 «Бугово»; допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі (т.1 а.с.26-27, 81-83, 84-88). 
Наказом від 24 березня 2015 року №15 директора громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» звільнено ОСОБА_1 з посади начальника причалу №114 «Бугово» 24 березня 2015 року на підставі пункту 6 частини 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку з поновленням на підставі рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 березня 2015 року у справі №501/899/15-ц на роботі ОСОБА_3 як працівника, який раніше виконував цю роботу (т.1 а.с.3). 
На підставі поданих учасниками справи доказів встановлено, що ОСОБА_1 працювала начальником причалу №114 «Бугово», була звільнена з посади наказом від 15 квітня 2014 року №24 по пункту 1 частини 1 статті 41 КЗпП України, поновлена на роботі рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 лютого 2015 року; в порядку виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі звільнено наказом від 24 лютого 2015 року №9 ОСОБА_3 з посади начальника причалу №114 «Бугово» по пункту 6 частини 1 статті 40 КЗпП України. 27 лютого 2015 року ОСОБА_1 відсторонено від посади на період службового розслідування. ОСОБА_3 поновлено на роботі рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 16 березня 2015 року; в порядку виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_3 на роботі звільнено наказом від 24 березня 2015 року №15 ОСОБА_1 з посади начальника причалу №114 «Бугово» по пункту 6 частини 1 статті 40 КЗпП України. 
Відповідно до положень пункту 6 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу.
Звільнення ОСОБА_1 з посади начальника причалу наказом від 24 березня 2015 року №15 по пункту 6 частини 1 статті 40 КЗпП України не є законним, оскільки даний випадок не підпадає під положення даної норми матеріального права, оскільки ОСОБА_1 займала дану посаду до 15 квітня 2014 року, звільнення з цієї посади судовими рішеннями було визнано незаконним, ОСОБА_1 поновлена на посаді, а ОСОБА_3 , відповідно, звільнений з посади по пункту 6 частини 1 статті 40 КЗпП України. За таких обставин, ОСОБА_1 не може бути звільнена з посади, на яку поновлена, у зв`язку з поновленням на посаді ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_1 є працівником, яка раніше ніж ОСОБА_3 виконувала цю роботу. 
Дійсно, має місце рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 березня 2015 року про поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника причалу, рішення переглядалось в апеляційному порядку за скаргою ОСОБА_1 , проте таке залишено без змін в силу принципу правової визначеності, оскільки ОСОБА_1 оскаржила дане рішення після спливу двох років з дня його ухвалення.
Таким чином, суд апеляційної інстанції виходить з того, що звільнення ОСОБА_1 по пункту 6 частини 1 статті 40 КЗпП України у ситуації, що склалася у керівництві громадською організацію, не є правильним, проте, дане не є підставою для задоволення позову, так як має місце звернення ОСОБА_1 до суду зі значним пропуском визначеного статтею 233 КЗпП України строку звернення до суду за вирішенням трудового спору та відсутністю підстав для його поновлення.
Строки звернення до суду за вирушенням трудових спорів встановлено статтею 233 КЗпП України, відповідно до частини 1 даної статті працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Поновлення судом строків, пропущених з поважних причин, врегульовано статтею 234 КЗпП України, відповідно до положень даної норми права у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки.
У сенсі положень вищевказаних норм права щодо строків строки, установлені статтею 233 КЗпП України, не перериваються і не призупиняються, але вони можуть бути поновлені судом при наявності поважних причин. При пропуску строків, установлених статтею 233 КЗпП України, суд при розгляді трудового спору має з`ясувати всі обставини справи. При безпідставності вимог суд відмовляє позивачу в задоволенні вимог саме з цього приводу. Якщо вимоги позивача є обґрунтованими, але строк, встановлений статтею 233 КЗпП України, пропущений без поважних причин, суд також відмовляє в позові, але уже з інших мотивів, а саме в зв`язку з пропуском установленого строку . При обґрунтованості позовних вимог і пропуску строку з поважних причин строк звернення до суду поновлюється, а позовні вимоги задовольняються. Поважність причин означає, що працівник не ставився зневажливо до питання про захист своїх прав, але його зверненню за захистом перешкоджали такі причини, котрі зобов`язують проявити належну повагу та поблажливість до працівника. 
У справі, що переглядається, вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, а в оцінці причин пропуску строків суд виходить із наступного.
ОСОБА_1 у порядку виконання рішення суду поновлено на роботі 24 лютого 2015 року, відсторонено від роботи 27 лютого 2015 року, звільнено з роботи 24 березня 2015 року. З наказом від 24 березня 2015 року №15 про звільнення по пункту 6 частини 1 статті 40 КЗпП України ОСОБА_1 ознайомлена 20 квітня 2015 року під підпис, про що позивач зазначила у позовній заяві. 
Позов ОСОБА_1 про визнання незаконним наказу від 24 березня 2015 року №15 про звільнення, поновлення на роботі зареєстровано в суді 2 червня 2017 року, автоматизований розподіл справи між суддями проведено 2 червня 2017 року (т.1 а.с.2).
Позовна заява містить зазначення дати складання такої 23 квітня 2015 року та фотокопію підпису ОСОБА_1 , позовна заява надійшла до суду поштою, конверт приклеєний до копії доданого до позовної заяви документу, будь-яких видимих штампів засобів зв`язку не має (а.с.3-4). 
В справі наявний акт від 2 серпня 2017 року, складений в.о. керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси суду та секретаря суду, за змістом якого 2 червня 2017 року з поштового відділення №29 м. Одеси Приморським районним судом м. Одеси зі штампом відправлення від 23 квітня 2015 року була отримана позовна заява ОСОБА_1 про поновлення на роботі, датована та підписана 23 квітня 2015 року; позовна заява була зареєстрована 2 червня 2017 року за вх. №57755/17 (т.1 а.с.9). 
Даний акт не є належним доказом надіслання ОСОБА_1 позову поштовим відправленням 23 квітня 2015 року, оскільки такий акт не складено при реєстрації позовної заяви та до розподілу справи, складання даного акту через 2 місяці після реєстрації позовної заяви в суді є незрозумілим та таким, що не узгоджується з положеннями діловодства в суді. Більш того, з огляду на те, що конверт приклеєно до аркуша, що містить фотокопію документа, є не встановленим те, з яких джерел складачі акту взяли дані про наявність на конверті штампу про відправлення кореспонденції 23 квітня 2015 року (джерело інформації в акті відсутнє).
Згідно доводів ОСОБА_1 нею 23 квітня 2015 року здано на пошту адресоване Приморському районному суду м. Одеси поштове відправлення, що містило позовну заяву від 23 квітня 2015 року про оскарження наказу від 24 березня 2015 року №15 про звільнення. При цьому ОСОБА_1 не надає пояснень тому, з яких причин кореспонденція дійшла до суду лише 2 червня 2017 року, тобто де перебувала кореспонденція на протязі більше 2 років, та чому вона ОСОБА_1 на протязі більш як 2 роки не цікавилась надісланою до суду кореспонденція, відкриттям провадження у справі, розглядом справи тощо. 
Позовна заява ОСОБА_1 в конверті, що знаходяться в томі 1 на аркушах справи 2-4 та надійшла до суду 2 червня 2017 року, не узгоджуються ні з Нормативами і нормативними строками пересилання поштових відправлень, затвердженими наказом Міністерства інфраструктури України від 28 листопада 2013 року №958, ні з Правилами надання послуг поштового зв`язку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року №270. 
Згідно відповіді Одеської дирекції ПАТ «Укрпошта» від 12 жовтня 2018 року №07-81-1379 відсутня інформація про надходження до поштового відділення №38 або до іншого поштового відділення листа від ОСОБА_1 для подальшої відправки на адресу Приморського районного суду м. Одеси за адресом: вул. Балківська, 33 м. Одеса, 65029, за період з 23 квітня 2015 року по 2 червня 2017 року (т.2 а.с.170-171, 176). 
Аналіз наявних в справі матеріалів приводить суд до висновку, що в справі відсутні належні та допустимі докази надіслання ОСОБА_1 позовної заяви поштою 23 квітня 2015 року, що позов подано до суду та зареєстровано 2 червня 2017 року, що ОСОБА_1 про порушення свого права дізналася 20 квітня 2015 року, але звернулась до суду за захистом порушеного права лише 2 червня 2017 року, тобто з пропущенням встановленого частиною 1 статті 233 КЗпП України місячного строку. 
Фактом є й те, що на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 березня 2015 року, яким ОСОБА_3 поновлено на роботі, ОСОБА_1 апеляційну скаргу подала 23 травня 2007 року, тобто за спливом 2 років з дня ухвалення цього рішення, і лише після оскарження рішення про поновлення ОСОБА_3 на роботі ОСОБА_1 2 червня 2017 року, тобто також за спливом 2 років з дня власного звільнення, подала до суду позовну заяву про визнання незаконним наказу від 24 березня 2015 року №15 про її ОСОБА_1 звільнення та поновлення на роботі. 
Дані обставини в сукупності вказують на те, що ОСОБА_1 як працівник, якого звільнено, поновлено на роботі, відсторонено від роботи і знову звільнено, ставилась зневажливо до питання захисту свого права, причин, які б об`єктивно могли вплинути на звернення до суду з дотриманням визначеного статтею 233 КЗпП України строку, рівно як і поважних причин, які б вказували на неможливість звернення до суду на протязі більше 2 років, не встановлено. 
Строк звернення до суду пропущений без поважних причин, що є підставою для відмови в позові у зв`язку з пропуском установленого строку.
Доводи ОСОБА_1 про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення суду безпідставні, так як ОСОБА_2 є учасником справи, залученим до участі в справі в якості третьої особи ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 червня 2018 року.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд –
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити. 
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2019 року – скасувати.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів», за участю третьої особи ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі – відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
       Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 17 лютого 2020 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Є.С.Сєвєрова