ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" січня 2020 р.           Справа№ 927/798/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Ткаченка Б.О.
суддів:            Суліма  В.В. 
          Пономаренка  Є.Ю. 
 
без повідомлення учасників справи
розглянувши матеріали апеляційної скарги Військового прокурора Чернігівського гарнізону
на ухвалу                     Господарського суду Чернігівської області
від           25.09.2019
у справі          № 927/798/19 (суддя Книш Н.Ю.)
за позовом          Військового прокурора Чернігівського гарнізону в інтересах держави
в особі позивача: 1. Міністерство оборони України;
2. Концерн "Військторгсервіс",
до          Фізичної особи-підприємця Фоміна Андрія Володимировича
про          зобов`язання повернути нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Військовим прокурором Чернігівського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Концерну «Військторгсервіс» подано позов до Фізичної особи-підприємця Фоміна Андрія Володимировича про зобов`язання повернути філії «Військторг» Концерну «Військторгсервіс» за актом приймання-передачі нерухоме майно - будівлю магазину «Молочний» площею 146,7 кв.м., що розташований за адресою: Чернігівська область, смт Гончарівське, вул. Танкистів, 18.
В обґрунтування підстав представництва прокурора в суді, військовий прокурор Чернігівського гарнізону, посилаючись на ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» зазначає про наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів.
Безпосереднє керівництво Збройними Силами України здійснює Міністерство оборони України, яке є центральним органом виконавчої влади і військового управління, що забезпечує проведення в життя державної політики у сфері оборони держави та військового будівництва, керівництва Збройними Силами України, їх мобілізаційну і бойову готовність та підготовку до виконання покладених на них завдань і в процесі їх виконання взаємодіє з іншими центральними і місцевими органами виконавчої влади.
Таким чином шкода, яка спричиняється Міністерству оборони України невиконанням зобов`язань, є безпосередньою шкодою інтересам держави.
При цьому прокурор стверджує, що позивачі, маючи об`єктивну можливість захисту інтересів держави, самостійно до суду з відповідним позовом не звертаються, що має наслідком протиправне користування відповідачем державним майном, спричинення порушень інтересів держави.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 25.09.2019 у справі №927/798/19 позовну заяву повернуто Військовому прокурору Чернігівського гарнізону.
Вказана ухвала мотивована тим, що прокурором не надано доказів наявності підстав здійснення представництва інтересів держави; доказів, що орган державної влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, не здійснює або неналежним чином здійснює захист інтересів держави, не зазначено жодних причин, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду, не наведено належного та достатнього обґрунтування, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Військовий прокурор Чернігівського гарнізону звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 25.09.2019 у справі №927/798/19 скасувати, справу направити для продовження судового розгляду до суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції неправильно застосував норми ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», допустив порушення вимог ст.ст. 164, 174 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Коротун О.М., Майданевич   А.Г.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військового прокурора Чернігівського гарнізону та роз`яснено, що розгляд справи буде здійснено у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2019, у зв`язку з перебуванням суддів Коротун О.М. та Майданевича А.Г. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі №927/798/19 колегію суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Сулім В.В., Пономаренко Є.Ю.

Позиції учасників справи

Відзиви на апеляційну скаргу від інших учасників справи на адресу Північного апеляційного господарського суду у встановлений судом строк не надходили.

Обставини справи, мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до частин 3-5 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.
Згідно з положеннями п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).
Водночас, Європейський Суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.
У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 №1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.
Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».
Відповідно до ч. 3 ст. 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.07.2019 у справі №911/1805/18).
Водночас п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках.
Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:
- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;
- у разі відсутності такого органу.
Звертаючись до суду в інтересах держави, в тому числі в особі позивача-2 - Концерну «Військторгсервіс», військовим прокурором Чернігівського гарнізону не обґрунтовано підстав представництва прокурором у суді інтересів держави в особі Концерну «Військторгсервіс», який є самостійною юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю, не зазначено жодних причин неможливості здійснення позивачем захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів у судовому порядку.
Концерн «Військторгсервіс» при виконанні договору із відповідачем не здійснює безпосередньо владні (контрольні) функції, а виступає, як учасник господарських правовідносин.
За умовами договору оренди №90-16 від 01.07.2016 нерухомого майна, що належить до державної власності, на який посилається прокурор в обґрунтування позовних вимог, орендодавцем визначено - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області, орендарем - Фізична особа-підприємець Фомін А.В., майно - будівля магазину «Молочний» площею 146,7 кв.м., що розташований за адресою: Чернігівська область, смт Гончарівське, вул. Танкистів, 18, - перебуває на балансі філії «Військторг» Концерну «Військторгсервіс».
Отже, Концерн «Військторгсервіс» відповідно до чинного законодавства наділений правом та має можливість самостійно звернутись з відповідним позовом до суду з метою захисту порушених прав.
Стосовно позивача-1 - Міністерства оборони України, колегія суддів зауважує, що саме лише посилання в позовній заяві на те, що Міністерство оборони України, як уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, що має наслідком протиправне користування відповідачем державним майном, порушення інтересів держав, - є формальним та декларативним.
Згідно з абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
При цьому Військовим прокурором Чернігівського гарнізону подано лист від 18.09.2019 №14-3291вих-19, яким останній інформує Міністерство оборони України та Концерн «Військторгсервіс» про звернення до Господарського суду Чернігівської області з даним позовом. Проте, як вбачається з матеріалів позовної заяви, Військовим прокурором Чернігівського гарнізону не подано документального підтвердження направлення даного листа особам, визначених прокурором як позивачі у справі.
Отже, прокурором не надано належних доказів наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави, зокрема доказів, що орган державної влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, не здійснює або неналежним чином здійснює захист інтересів держави, не наведено причин, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом.
Крім того, прокурором не вказано причини, які перешкоджають захисту інтересів держави відповідним уповноваженим органом, не наведено належного та достатнього обґрунтування сутності порушень інтересів держави та необхідності їх захисту.
Згідно з п. 4 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Відповідно до ч. 8 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.
Враховуючи встановлені обставини справи, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви Військового прокурора Чернігівського гарнізону.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Таким чином, ухвала Господарського суду Чернігівської області від 25.09.2019 у справі №927/798/19 за позовом Військового прокурора Чернігівського гарнізону в інтересах держави в особі: Міністерства оборони України, Концерну "Військторгсервіс", до Фізичної особи-підприємця Фоміна Андрія Володимировича, про зобов`язання повернути нерухоме майно, є законною та обґрунтованою.
Інших доводів та доказів, які б могли бути підставою для скасування судового рішення у даній справі апелянтом не наведено.
Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст.   6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Обставини, викладені Військовим прокурором Чернігівського гарнізону в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду даної справи.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала Господарського суду Чернігівської області від 25.09.2019 у справі №927/798/19 прийнята з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Військового прокурора Чернігівського гарнізону задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Військового прокурора Чернігівського гарнізону в інтересах держави залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 25.09.2019 у справі № 927/798/19 залишити без змін.
2. Матеріали справи № 927/798/19 повернути до Господарського суду Чернігівської області.
3.  Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст.ст. 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            Б.О. Ткаченко 

Судді                                                                                В.В.  Сулім

                                                                                Є.Ю.  Пономаренко