У Х В А Л А
23 грудня 2019 року
м. Київ
Справа №826/3106/18
Провадження №11-1272апп19
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Анцупової Т. О., 
суддів Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Ситнік О. М., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г., 
перевіривши наявність підстав для прийняття Великою Палатою Верховного Суду справи № 826/3106/18 за позовом Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» до Головного управління ДФС у Черкаській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування вимоги та рішення, 
за касаційною скаргою Головного управління ДФС у Черкаській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 березня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2019 року,
УСТАНОВИЛА:
У лютому 2018 року Публічне акціонерне товариство «Черкасиобленерго» (далі - ПАТ «Черкасиобленерго») звернулось до суду із позовом, в якому просило:
- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Черкаській області від 07 грудня 2017 року № Ю-5708-17 про сплату боргу (недоїмки);
- визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України від 15 січня 2018 року № 1226/6/99-99-11-02-02-25 про результати розгляду скарги.
Обґрунтовуючи позов, ПАТ «Черкасиобленерго» посилалося на те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску (недоїмки, штрафу та пені) прийнята Головним управлінням ДФС у Черкаській області після відкриття провадження у справі про банкрутство позивача та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, а відповідно до положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» застосування пені та штрафних санкцій під час дії мораторію заборонено. З-поміж іншого позивач посилався на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постановах від 12 березня 2013 року у справі № 29/5005/16170/2011 та від 01 жовтня 2013 року у справі № 28/5005/3240/2012. За наведених підстав позивач вказував і на протиправність рішення Державної фіскальної служби України про розгляд його скарги щодо скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки).
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2019 року, позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Черкаській області від 07 грудня 2017 року № Ю-5708-17 про сплату боргу (недоїмки). У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Висновок судів першої та апеляційної інстанцій про протиправність вимоги про сплату боргу (недоїмки) мотивований тим, що ПАТ «Черкасиобленерго» перебуває у судовій процедурі банкрутства, порушеній згідно з ухвалою Господарського суду Черкаської області від 14 травня 2004 року у справі № 01/1494, якою одночасно введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Застосувавши норми частини четвертої статті 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року № 2342-ХІІ (в редакції, яка діяла до 19 січня 2013 року, далі - Закон № 2343-ХІІ), статті 19 цього Закону (в редакції, чинній з 19 січня 2013 року) та враховуючи правову позицію Верховного Суду України від 12 березня 2013 року у справі № 3-71гс12, від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 та від 02 лютого 2016 року у справі № 804/14800/14, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що протягом дії мораторію застосування всіх санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) заборонено Законом № 2343-ХІІ. Відтак штрафні санкції та пеня за неналежне виконання зобов`язань щодо сплати єдиного внеску до позивача застосовані (нараховані) неправомірно. 
Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позовні вимоги про скасування рішень суб`єкта владних повноважень за результатами вирішення скарг на вимоги про сплату боргу (недоїмки) не можуть бути предметом розгляду в адміністративних судах, оскільки такі рішення не породжують для платника податків певних правових наслідків, не спрямовані на регулювання тих чи інших відносин і не мають обов`язкового характеру для суб`єктів цих відносин.
Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Головне управління ДФС у Черкаській області подало касаційну скаргу,  в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просило рішення судів в частині задоволення позовних вимог скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 05 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі.
Ухвалою від 16 вересня 2019 року Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суд зупинив касаційне провадження у справі № 826/3106/18 на підставі пункту 5 частини другої статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції у справі № 2340/4157/18 (постанови від 23 жовтня 2019 року, ухваленої Верховним Судом у складі колегії суддів палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду).
Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 18 листопада 2019 року провадження у справі № 826/3106/18 поновлено.
Ухвалою від 12 грудня 2019 року Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду передав справу № 826/3106/18 на розгляд Великої Палати Верховного Суду  на підставі частини п`ятої статті 346 КАС України, мотивувавши це тим, що спірні правовідносини містять виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.
Відповідно до частини п`ятої статті 346 КАС України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики. 
Передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду мотивував своє рішення відсутністю єдиного правового висновку Верховного Суду щодо дії мораторію по відношенню до підприємств, які перебувають у процедурі банкрутства, по факту нарахування пені та штрафу за невиконання або неналежне виконання зобов`язань перед поточними кредиторами, що виникли після введення мораторію.
Так, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постановах від 18 вересня 2018 року (справа № 823/2240/17), від 14 травня 2019 року (справа № 2340/4250/18) та від 28 травня 2019 року ( № 2340/4137/18) виклав правову позицію про те, що нормою частини четвертої статті 12 Закону № 2343-ХІІ в редакції, яка діяла до 19 січня 2013 року, встановлена абсолютна заборона щодо застосування під час мораторію на задоволення вимог кредиторів всіх санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів). Зміст цієї заборони не пов`язаний із визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію, тому санкції за невиконання грошових зобов`язань не застосовуються в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу виникнення зобов`язань.
Окрім наведеної, наявна й інша позиція Верховного Суду, відповідно до якої дія мораторію, накладеного у відповідності до статті 12 Закону № 2343-ХІІ (в редакції, яка діяла до 19 січня 2013 року), поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів. Що стосується зобов`язань поточних кредиторів, то за цими зобов`язаннями згідно із загальними правилами нараховується неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) (постанови від 18 червня 2019 року у справі № 812/1044/16, від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, від 18 листопада 2019 року у справі № 2340/4224/18, від 13 листопада 2019 року у справі № 826/4345/18, від 14 листопада 2019 року у справі № 2340/4526/18, від 14 листопада 2019 року у справі № 826/6877/18, від 14 листопада 2019 року у справі № 580/708/19, від 15 листопада 2019 року у справі № 580/1371/19).
Аналогічну правову позицію підтримала також колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постановах від 24 травня 2018 року у справі № 920/1093/17 та від 24 липня 2019 у справі № 920/274/18.
Натомість, у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 910/2433/16 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов протилежного висновку, вказавши, що боржник повинен виконувати зобов`язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.
При цьому різні підходи до тлумачення означених норм права існують у національному правозастосуванні впродовж тривалого періоду.
Відсутність єдиної правової позиції щодо поширення дії мораторію, введеного у відповідності до статті 12 Закону № 2343-ХІІ в редакції, яка діяла до 19 січня 2013 року, також прослідковувалась у практиці Верховного Суду України (постанови від 09 липня 2013 року № 21-178а13, від 01 жовтня 2012 року № 21-298а12, від 01 жовтня 2013 року № 3-27гс13, від 12 березня 2013 року № 3-71гс12 та від 18 грудня 2012 року № 3-67гс12).
Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що відсутність єдиного правового підходу до вирішення справ у зазначеній категорії як на рівні адміністративної, так і на рівні господарської юрисдикціях, є підставою для направлення справи № 826/3106/18 на розгляд до Великої Палати Верховного Суду.
За усталеною практикою розгляду Великою Палатою Верховного Суду питань стосовно прийнятності справ на підставі частини п`ятої статті 346 КАС України наявність у справі виключної правової проблеми має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного критеріїв. 
Кількісний критерій ілюструє той факт, що правова проблема наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. 
Якісний критерій ілюструє, що на користь виключності правової проблеми можуть свідчити, зокрема, такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовної практики та забезпечення розвитку права.
Наведений вище аналіз судової практики у цій категорії справ свідчить про існування низки протилежних і суперечливих судових рішень касаційної інстанції та глибоких і довгострокових розходжень у судовій практиці у справах з аналогічними підставами позову та подібними позовними вимогами, як в адміністративній, так і в господарській юрисдикціях, - що свідчить про наявність виключної правової проблеми та необхідність формування єдиної правозастосовчої практики у міжюрисдикційному вимірі. 
Велика Палата Верховного Суду вважає мотиви, наведені в ухвалі Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 грудня 2019 року про передачу справи на її розгляд, достатніми для прийняття цієї справи до розгляду.
Відповідно до положень частини третьої статті 344 КАС України Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне призначити цю справу до розгляду в судовому засіданні.
Ураховуючи викладене та керуючись статтями 248, 344, 346 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
УХВАЛИЛА:
1. Прийняти до розгляду справу № 826/3106/18 за позовом Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» до Головного управління ДФС у Черкаській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування вимоги та рішення.
2. Призначити справу до касаційного розгляду в судовому засіданні на 10 березня 2020 року о 10 годині 30 хвилин у приміщенні Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. Пилипа Орлика, 8.
3. Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали до відома.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                                                      Т. О. Анцупова
 
Судді:                                         С. В. Бакуліна                                                    О. Р. Кібенко                                    
                                     В. В. Британчук                                                 Л. М. Лобойко
                                     Ю. Л. Власов                                                     Н. П. Лященко    
                                      М. І. Гриців                                                        О. Б. Прокопенко
                                      Д. А. Гудима                                                     О. М. Ситнік
                                      В. І. Данішевська                                            В. Ю. Уркевич
                                      Ж. М. Єленіна                                                   О. Г. Яновська
                                          О. С. Золотніков