ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/1716/19                                                 Головуючий у І інстанції – Баргаміна Н.М.
                                                                                  Суддя-доповідач – Мельничук В.П.

П О С Т А Н О В А
            І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

  23 січня 2020 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

                Головуючого-судді:                  Мельничука В.П.        
                                                   суддів:                  Глущенко Я.Б., Лічевецького І.О.,   
                                                               
                        при секретарі:                  Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, згідно з ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування наказів, стягнення незаконно утриманого грошового забезпечення, -

В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду  з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив визнати протиправними та скасувати пункт 1.24 наказу № 341 від 30.05.2018 року «Про притягнення до обмеженої матеріальної відповідальності посадових осіб, які винні у незаконному списанні паливно-мастильних матеріалів, за результатами проведеного аудиту Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту у Військовій частині НОМЕР_1 », пункт 28 наказу № 703 від 07.07.2018 року «Про результати службового розслідування по факту незаконного списання паливно-мастильних матеріалів, яке не підтверджене первинними документами», пункт 13 наказу № 877 від 02.08.2018 року «Про результати службового розслідування по факту нестачі паливно-мастильних матеріалів, яке рахується за підрозділами Військової частини НОМЕР_1 »; стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь Позивача незаконно утримане грошове забезпечення, стягнуте в рахунок відшкодування нанесених державі збитків за пунктом 1.24 наказу № 341 від 30.05.2018 року, за пунктом 28 наказу № 703 від 07.07.2018 року, за пунктом 13 наказу № 877 від 02.08.2018 року.
В обґрунтування позовних вимог, Позивачем зазначено, що оскаржувані пункти наказів є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявних з його боку протиправної поведінки та взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяною шкодою. Вказує, що аудит не містить жодних відомостей про те, що саме з вини Позивача державі було завдано збитки у зв`язку з неналежним виконанням ним службових обов`язків щодо контролю за наявністю та законністю витрачання та списання пального.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано пункт 1.24 наказу Військової частини НОМЕР_2 № 341 від 30.05.2018 року «Про притягнення до обмеженої матеріальної відповідальності посадових осіб, які винні у незаконному списанні паливно-мастильних матеріалів, за результатами проведеного аудиту Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту у Військовій частині НОМЕР_1 ».
Визнано протиправним та скасовано пункт 28 наказу Військової частини НОМЕР_1            № 703 від 07.07.2018 року «Про результати службового розслідування по факту незаконного списання паливно-мастильних матеріалів, яке не підтверджене первинними документами».
Визнано протиправним та скасовано пункт 13 наказу Військової частини НОМЕР_1            № 877 від 02.08.2018 року «Про результати службового розслідування по факту нестачі паливно-мастильних матеріалів, яке рахується за підрозділами Військової частини НОМЕР_1 ».
Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 незаконно утримане грошове забезпечення в розмірі 32210,41 грн., стягнуте в рахунок відшкодування нанесених державі збитків за пунктом 1.24 наказу № 341 від 30.05.2018 року, за пунктом 28 наказу № 703 від 07.07.2018 року, за пунктом 13 наказу № 877 від 02.08.2018 року.
Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову      постанову, якою відмовити в задоволенні позову в      повному обсязі.
В апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Зокрема, Військова частина НОМЕР_1 зазначає, що посилання Позивача на рекомендаційний характер аудиту, як підстави для притягнення його до матеріальної відповідальності є необґрунтованим, оскільки аудитом було підтверджено факт нестачі пально-мастильних матеріалів, яка попередньо підтверджена Актом інвентаризації від 16.04.2018 року № 1378, яка згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.02.2018 року № 296 проводилась в період з 16.02.2018 року по 16.04.2018 року. Також, Військова частина НОМЕР_1    вважає, що доводи Позивача про порушення Відповідачем строку, передбаченого пунктом 17 Положення, як підставу для скасування оскаржуваних пунктів наказів є необґрунтованими, оскільки ані Положенням, ані іншими нормативно-правовими актами України непередбачено такої підстави для скасування наказу про результати службового розслідування.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а      рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства. 
Згідно з ч. 4   ст. 229 КАС України   фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились.
Відповідно до ч. 1   ст. 308      КАС України      суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 з 16.11.2017 року, що підтверджується копією витягу з послужного списку та наказу від 16.11.2017 року № 129 (т. 1 а.с. 5, 199).
Північно-східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту Міністерства оборони України проведено аудит відповідності діяльності служби паливно-мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_1 за період з 06.05.2015 року по 28.02.2018 року, про що складено довідку від 26.04.2018 року (т. 1 а.с. 200-208), в якій зафіксовано, що в ході перевірки документів на списання пального було встановлено порушення, а саме не підтверджено первинними документами використання пального (відсутні дорожні листи), номера яких зазначені в донесенні, як наслідок, встановлено незаконне списання пального АБ – 218020 літрів та ДП – 546605 літрів на загальну суму 20095592,00 грн., зокрема в зенітно-ракетному взводі механізованого батальйону було допущено безпідставне списання, яке не підтверджено дорожніми листами на наступну кількість пального: АБ – 580 літрів, ДП – 1310 літрів на загальну суму 49720,00 грн.
Командиром відділення зенітно-ракетного взводу механізованого батальйону ОСОБА_1 надано письмове пояснення, в якому пояснив, що всі дорожні листи, які підтверджують списання пального по донесенням здані в повному обсязі, більше дорожніх листів не має.
Також, в ході аудиту було встановлено нестачу матеріальних засобів служби пально-мастильних матеріалів в підрозділах частини на загальну суму 6717032,49 грн., зокрема, встановлено нестачу матеріальних засобів в зенітно-ракетному взводі механізованого батальйону: А-80 – 2040 кг, А-76 форсаж – 80 кг, Аі-92-К5-Євро – 188 кг, А-80 АДЗ -1743 кг, А-80 євро 4-Е5 – 79 кг, ДП євро сорт С вид І (ДТ-3) – 43 кг, М- 40 – 228 кг, Олива АУ – 3 кг, Літол-24 – 2 кг, М 8 В1 – 8 кг, ГТЖ-22 м – 1 кг, М6з-10в – 135 кг, Нефрас С50-170 – 8 кг, ТАП-15в – 10 кг на загальну суму 77357,04 кг.
Стосовно нестачі Позивач надав пояснення, в якому пояснити нестачу не зміг, так як посаду не прийняв, а тимчасово виконував обов`язки.
Так, за результатами проведеного аудиту Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту у Військовій частині НОМЕР_1 , відповідачем 2 прийнято наказ від 30.05.2018 року № 341, пунктом 1.24 якого за неналежне виконання вимог статей 11, 16, 58, 119, 120 частини І Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 548-ХІV, статті 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», статей 2, 5, 6, 15, 16 «Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 року № 1225, командира розвідувального відділення Військової частини НОМЕР_1 старшого прапорщика ОСОБА_1 , колишнього командира відділення зенітно-ракетного взводу механізованого батальйону, притягнуто до матеріальної відповідальності у розмірі 5866,00 грн. (обмеженої матеріальної відповідальності згідно п.1 наказу) (т. 2 а.с. 37-64).
В подальшому, на підставі рапорту т.в.о. начальника служби ПММ Паращича В.П. від 22.06.2018 року № 633 наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 22.06.2018 року № 1194 «Про призначення службового розслідування» призначено додаткове службове розслідування по факту незаконного (безпідставного) списання паливно-мастильних матеріалів, яке не підтверджене первинними документами (т. 1 а.с. 210, 211).
Результати розслідування оформлено актом службового розслідування, який був затверджений командиром Військової частини НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 213-229).
Пунктом 28 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 07.07.2018 року № 703 «Про результати службового розслідування по факту незаконного списання пально-мастильних матеріалів, яке не підтверджене первинними документами» за порушення вимог статей 11, 16, 58, 119, 120 частини І Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», статті 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», статей 2, 5, 6, 15, 16 Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 року № 1225, пункту 6.4 Порядку списання військового майна у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 12.01.2015 року № 17 Позивача відповідно до пункту 13 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 року № 243/95, притягнуто до повної матеріальної відповідальності в розмірі 9794,00 грн. (т. 1 а.с. 231-243).
Також, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 09.07.2018 року № 1328 «Про перепризначення проведення службового розслідування» було призначено службове розслідування по факту нестачі пального та мастильних матеріалів в підрозділах військової частини (а.с. 244-245).
За результатами службового розслідування складено акт, затверджений командиром Військової частини НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 246-257), а також, враховуючи результати службового розслідування, командиром Військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ від 02.08.2018 року № 877, пунктом 13 якого за порушення вимог статей 11, 16, 58, 119, 120 частини І Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 548-ХІV, статті 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», статей 2, 5, 6, 15, 16 «Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 року № 1225, пункту 6.4 Порядку списання військового майна у Збройних Силах України затвердженого наказом Міністерства оборони України від 12.01.215 року № 17 позивача відповідно до пункту 13 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 року № 243/95, притягнуто до повної матеріальної відповідальності в розмірі 77357,04 грн. (т. 2 а.с. 10-18).
Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що Військовою частиною НОМЕР_1 не доведено правомірності притягнення ОСОБА_1 до обмеженої матеріальної відповідальності, а тому позовні вимоги Позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим з огляду на таке.
Статтею 19 Конституції України   закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Відповідно до частини другої статті 3 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 548-ХІV (далі - Статут), порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 9 Статуту визначено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців, зокрема, обов`язок знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.
В силу статті 16 Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Відповідальність військовослужбовців закріплюється статтями 26, 27 Статуту, відповідно до яких, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.
Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затверджене Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 року № 243/95-ВР (далі - Положення № 243/95), визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами.
Пунктом 2 Положення № 243/95 визначено, що відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.
Відповідно до пункту 3 Положення № 243/95 військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: заподіяння прямої дійсної шкоди; протиправної їх поведінки; причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; вини у заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоди, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.
Залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність (пункт 8 Положення № 243/95).
Так, абзацом 2 пункту 17 Положення № 243/95 передбачено, що у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
Розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності (пункт 18 Положення № 243/95).
В силу вимог пункту 19 Положення № 243/95 розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду, вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.
Відповідно до пункту 21 Положення № 243/95, у висновку розслідування викладаються факти, встановлені відповідно до вимог пунктів 3 і 19 цього Положення, та пропозиції про притягнення винної особи (винних осіб) до обмеженої, повної чи підвищеної матеріальної відповідальності, а в разі необхідності – обґрунтування можливості зменшення суми, що підлягає стягненню з винного для відшкодування заподіяної шкоди.
Згідно пункту 23 Положення № 243/95 командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності. Якщо вину військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню.
Матеріальна відповідальність не настає у випадках: коли заподіяна шкода є наслідком дії непереборної сили; невстановлення винної особи; смерті винної особи; коли шкоду заподіяно внаслідок виконання наказу старшого начальника, або виправданого в конкретних умовах службового ризику, або правомірних дій (пункт 37 Положення                            № 243/95).
Разом з тим, абзацом 4 пункту 17 Положення № 243/95 передбачено, що розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом. За висновками ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або суду командир (начальник) військової частини в п`ятиденний термін з дня одержання такого висновку видає наказ про стягнення з винної особи відповідної суми.
Як вбачається зі змісту наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (Військова частина НОМЕР_2 ), підставою притягнення позивача до матеріальної відповідальності зазначено безпідставне списання, яке не підтверджено дорожніми листами, пального АБ – 580 літрів на загальну суму 15660,00 грн.
В описовій частині спірного наказу, зазначено наступне:
- в порушення вимог статей 11, 16, 58, 111, 112, 119, 120 частини І Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 548-ХІV, не було фактично організовано належне ведення обліку та своєчасна подача встановлених форм звітних документів про рух пально-мастильних матеріалів, не було фактично організовано здійснення щомісячного контролю (для командирів рот) та контролю «один раз в два тижні» (для командирів взводів) за наявністю пально-мастильних матеріалів та правильним застосуванням техніки;
- в порушення вимог статей 2, 5, 6, 15, 16 «Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 серпня 2000 року № 1225, не здійснювався контроль за використанням підлеглими водіями військового майна (пально-мастильних матеріалів, військової техніки) у відповідності до нормативно-правових актів та нормативних документів Міністерства оборони України, не здійснювався дієвий контроль за списанням пального за дорожніми листами;
- в порушення вимог статті 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» був відсутній контроль за використанням військового майна (пально-мастильних матеріалів, військової техніки ) за його законним, цільовим (функціональним) призначенням.
Отже, з наведеного вбачається, що вина осіб, винних у незаконному списанні пально-мастильних матеріалів, серед яких є Позивач, встановлена за результатами проведеного аудиту Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту у Військовій частині НОМЕР_1 .
Так, згідно довідки від 26.04.2018 року Північно-східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту Міністерства оборони України проведено аудит відповідності діяльності служби паливно-мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_1 за період з 06.05.2015 року по 28.02.2018 року, водночас згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 90 від 12.04.2018 року Позивача допущено до вакантної посади командира зенітно-ракетного взводу механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 з 01.03.2018 року (т. 1 а.с. 209).
Згідно листа від 19.07.2018 року № 116/10/2/1/334 т.в.о. начальника тилу логістики Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (Військова частина НОМЕР_3 ) позивачу повідомлено, що його причетність до скоєння неправомірних дій щодо списання пального з обліку військової частини визначено у зв`язку з неуважним вивченням матеріалів службового розслідування посадовими особами Військової частини НОМЕР_2 та із-за несвоєчасного надання копій (витягів) наданих ОСОБА_1 документів щодо призначення (прийому) останньої посади (т. 1 а.с. 158).
При цьому, в матеріалах справи, відсутні будь-які факти про те, що саме з вини позивача державі було завдано збитки, у зв`язку з неналежним виконанням ним службових обов`язків щодо контролю за наявністю та законністю витрачання і списанням пального.
Тобто, Військовою частиною НОМЕР_2  не доведено заподіяння саме Позивачем шкоди через його протиправну поведінку у вигляді не виконання (неналежного виконання) службових обов`язків, не встановлено вину позивача та причинний зв`язок між його протиправною поведінкою і настанням шкоди, не взято до уваги період перебування позивача на посаді командира зенітно-ракетного взводу механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 .
Оскільки в даному випадку йдеться про застосування юридичної відповідальності, то Військовою частиною НОМЕР_1 мав би бути доведений склад правопорушення.
Отже, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що Військовою частиною НОМЕР_1 було порушено процедуру притягнення позивача до матеріальної відповідальності, що свідчить про невідповідність пункту 1.24 наказу № 341 від 30.05.2018 року вимогам Положення № 243/95-ВР. 
Відтак, підстави для притягнення Позивача до матеріальної відповідальності відсутні.
Щодо визнання протиправними та скасування пункту 28 наказу № 703 від 07.07.2018 року та пункту 13 наказу № 877 від 02.08.2018 року, то колегія суддів зазначає наступне.
Механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України визначає Порядок, затверджений наказом Міністерства оборони України 21.11.2017 року № 608, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 року за № 1503/31371 (далі – Порядок, у редакції, чинній на момент проведення службового розслідування).
Так, пунктом 1 Розділу ІІ Порядку визначено, що службове розслідування призначається у разі, якщо за характером вчиненого правопорушення на військовослужбовця буде накладено дисциплінарне стягнення, застосування якого призведе до позбавлення військовослужбовця премії повністю або частково, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, накладення дисциплінарного стягнення, внаслідок чого військовослужбовець буде понижений у посаді, понижений у військовому званні, позбавлений військового звання, звільнений з військової служби.
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
Відповідно до пункту 3 Розділу ІІ Порядку службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення.
Рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування (пункт 1 Розділу ІІІ Порядку).
Відповідно до пункту 3 Розділу ІІІ Порядку службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).
Згідно із пунктом 1 Розділу V Порядку за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
Відповідно до пункту 3 Розділу V Порядку, в описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.
В свою чергу, пунктом 7 Розділу І Порядку встановлено, що службове розслідування за фактами заподіяння державі матеріальної шкоди проводиться з дотриманням вимог Постанови Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95-ВР «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі».
Аналіз наведених норм свідчить про те, що до матеріальної відповідальності може бути притягнено військовослужбовця, у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяною шкодою.
Таким чином, чітко визначено, що необхідно встановити вину в діях саме того військовослужбовця, що притягується до матеріальної відповідальності.
Як вбачається з наказів командира Військової частини НОМЕР_1 № 703 від 07.07.2018 року та № 877 від 02.08.2018 року, підставою для висновків Військової частини НОМЕР_1 про заподіяння Позивачем матеріальної шкоди державі в особі Військової частини НОМЕР_1 було зроблено фактично за наслідками проведеного аудиту Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту у Військовій частині НОМЕР_1 .
Водночас, довідка про проведений аудит та акти службових розслідувань, що були затверджені командиром Військової частини НОМЕР_1 , не містять жодних посилань на фактичні обставини, що свідчать про те, що саме позивач здійснив розтрату пального та пально-мастильних матеріалів, не містять можливих мети та мотиву вчиненого позивачем правопорушення, внаслідок якого державі було завдано шкоди.
В спірних наказах, виданих Військовою частиною НОМЕР_1 , також не наведено фактів та доказів неналежного виконання саме позивачем службових обов`язків, не зазначено, які саме дії позивача призвели до виникнення незаконного списання пально-мастильних матеріалів.
Проте, як акти службового розслідування, так і накази командира Військової частини НОМЕР_1 № 703 від 07.07.2018 року та № 877 від 02.08.2018 року містять аналогічні посилання на обставини, зафіксовані у аудиті Північно-Східного територіального управління внутрішнього аудиту.
Крім того, повна матеріальна відповідальність військовослужбовців, настає тільки якщо військовослужбовці умисно знищили, пошкодили, зіпсували, здійснили розкрадання або незаконне витрачання військового майна.
Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність спірного наказу з огляду на те, що ані в ході аудиту, ані під час проведення службового розслідування не було встановлено жодних фактичних обставин, які б свідчили про саме позивач вчинив розтрату паливно-мастильних матеріалів.
Колегія суддів підтримує вказану правову позицію суду першої інстанції.
Пунктом 13 Положення № 243/95 про матеріальну відповідальність визначено вичерпний перелік підстав, за яких військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі заподіяної державі шкоди.
Водночас, жодної із цих обставин Військовій частині НОМЕР_1 встановлено не було.
Крім того, службові розслідування у Військовій частині НОМЕР_1 були завершені наказами № 703 від 07.07.2018 року та № 877 від 02.08.2018 року.
Отже, під час проведення службових розслідувань Військовою частиною НОМЕР_1 не було дотримано вимог абзацу 3 пункту 17 Положення № 243/95, який передбачає, що розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць, а доказів продовження цього терміну Військовою частиною НОМЕР_1 не надано.
З огляду на наведене вище, та враховуючи протиправність висновків Військової частини НОМЕР_1 про притягнення Позивача до відповідальності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними та скасування пункту 28 наказу № 703 від 07.07.2018 року «Про результати службового розслідування по факту незаконного списання паливно-мастильних матеріалів, яке не підтверджене первинними документами» та пункту 13 наказу № 877 від 02.08.2018 року «Про результати службового розслідування по факту нестачі паливно-мастильних матеріалів, яке рахується за підрозділами Військової частини НОМЕР_1 » підлягають задоволенню, оскільки винесені без урахування усіх обставин, що мають значення для їх прийняття, не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що наданий чинним законодавством України, з чим погоджується колегія суддів.
Щодо позовної вимоги про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь Позивача незаконно утримане грошове забезпечення, стягнуте в рахунок відшкодування нанесених державі збитків за пунктом 1.24 наказу № 341 від 30.05.2018 року, за пунктом 28 наказу № 703 від 07.07.2018 року, за пунктом 13 наказу № 877 від 02.08.2018 року, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається із довідки Військової частини НОМЕР_1 від 03.09.2019 року № 629 на виконання оскаржуваних Позивачем наказів з грошового забезпечення ОСОБА_1 було утримано кошти в сумі 32210,41 грн.
Оскільки таке утримання є похідним від виконання Військовою частиною НОМЕР_1 пункту 1.24 наказу № 341 від 30.05.2018 року, пункту 28 наказу № 703 від 07.07.2018 року, пункту 13 наказу № 877 від 02.08.2018 року, які визнано протиправними та скасовано, то і таке утримання є неправомірним.
Таким чином, враховуючи те, що судом першої інстанції законно визнано протиправним та скасовано пункти оскаржуваних наказів, то зазначене утримання коштів Позивача є неправомірним, а утримана сума в розмірі 32210,41 грн. має бути нарахована та виплачена ОСОБА_1 .
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.
Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема   людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями   та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).
Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.
Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 року          № 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Колегія суддів бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.
У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Зі змісту ст. 242 КАС України   рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1   ст. 315 КАС України   за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до   ст. 316 КАС України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                              
Розглянувши доводи Військової частини НОМЕР_1 викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст.    229, 241,    242,    243,    308,    310,    315,    316,    321,    322,    325,    328,    329,    331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

     П О С Т А Н О В И Л А:
      
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя:                                                                       В.П. Мельничук

                      Судді:                                                                       Я.Б. Глущенко

                                                                                                                    І.О. Лічевецький

Повний текст складено 28.01.2020 року.