Справа № 444/95/18                                Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин Я.М. 
Провадження № 22-ц/811/1763/18                Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 
Категорія:27

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 лютого 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.
секретаря: Куцика І.Б.
з участю: представника ПАТКБ «ПриватБанк» Жарського І.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 03 квітня 2018 року, -        
ВСТАНОВИВ:

у січні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 17925 грн. 32 коп. за кредитним договором № б/н від 28.03.2012 року.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 28.03.2012 року ОСОБА_1 уклала з банком кредитний договір №б/н, відповідно до якого позивач надав, а відповідач - ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2 500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п.2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. Договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору погодилася на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п.1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п .2.1.1.7.6. Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строку платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідно до п.1.1.7.12. «Умов та Правил надання банківських послуг», Договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, автоматично пролонгується на той самий строк. Відповідно до п.2.1.1.12.11. "Правил користування платіжною карткою", банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у встановленої банком частці в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим договором. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх обов`язків і непогашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів ПАТ КБ «ПриватБанк», що відображено у розрахунку заборгованості, у зв`язку з чим, станом на 30.09.2017 року, відповідач має заборгованість у розмірі 17925.32 грн. Просить позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 17925.32 грн. за кредитним договором № б/н від 28.03.2012 року та судові витрати в розмірі 1 600, 00 грн. 
Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 28.03.2012 р. в розмірі 17536 грн. 18 коп., а також 1600 грн. судових витрат.
Рішення оскаржила відповідач ОСОБА_1 , вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з`ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що відповідач ніби - то отримала у 2012 році кредит у розмірі 2500 грн., оскільки насправді 28.03.2012 року вона отримала кредитну картку (зі строком дії 2 роки) з кредитним лімітом у розмірі 300 грн., однак будь-яких грошей з цієї кредитної картки вона не отримувала і нею не розраховувалась. Крім того, зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги пропущення позивачем строку позовної давності. Враховуючи наведене просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити та стягнути судові витрати з відповідача.
Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника ПАТ КБ «ПриватБанк» Жарського І.Р. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Задовольняючи частково позов ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що в порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконувала, допустила прострочення повернення кредитних коштів, внаслідок чого у неї склалася заборгованість, яка підлягає до часткового стягнення на користь позивача. 
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеного між позивачем, Публічним акціонерним товариством КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 договору б/н від 28.03.2012 року у формі анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, позивач надав, а відповідач отримав 2500.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Матеріали справи містять Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від імені ОСОБА_1 , з її підписом, із зазначенням її анкетних даних. 
Відповідач у анкеті - заяві підтвердила свою згоду на те, що дана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Ствердила, що ознайомилася та згідна з Умовами та Правилами банківських послуг, а також тарифами у письмовому вигляді. Умови та правила розміщені на офіційному сайті Приватбанку, зобов`язалася виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» у відповідності до встановлених умов кредитного договору свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти, які вона не повернула та не сплатила відсотки за користування кредитними коштами, що свідчить про невиконання відповідачкою умов кредитного договору.
З долученого до справи розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором №б/н від 28.03.2012 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , вбачається, що заборгованість станом на 30.09.2017 року становить 17925.32 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 2499.89 грн.; 11206.51 грн. - заборгованість за відсотками; 2889.14 грн. - комісія; 1329.78 грн. - штраф. 
Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
Статями 626, 628 ЦК України договір визначений як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
У ст. 634 ЦК України договір приєднання визначений як договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілими всім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).
Відповідно до ст.1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються у договорі.
Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
В анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 28.03.2012 року процентна ставка не зазначена. 
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, пеню та штраф.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 23.05.2017 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, як невід`ємні частини спірного договору.
У витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та (або) процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з тарифів та Витяг з Умов та Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, а також те, що вказані документи станом на 28.03.2012 року містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті - заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
З врахуванням вищезазначеного правового висновку Великої Палати Верховного Суду, а також відсутність у анкеті - заяві, підписаної ОСОБА_1 28.03.2012 року, умов про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, позовні вимоги ПАТ КБ « ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 11206.51 грн. - заборгованості за відсотками; 2889.14 грн. - комісії; 1329.78 грн. - штрафу не підлягають до задоволення за їх безпідставністю. 
Колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо пропуску ПАТ КБ «Приват Банк» строку позовної давності щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по тілу кредиту в розмірі 2499.89 грн. з огляду на таке.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності : загальну і спеціальну.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).
Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. 
Зокрема ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу , пені) .
Відповідно до ст.253 ЦК України , перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1 та ч.5 ст.261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Таким чином , у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.
Зважаючи на те, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 25.12.2017 року, що підтверджується копією поштового конверту про відправлення поштового переказу - позовної заяви, яка на адресу Жовківського районного суду Львівської області надійшла 11.01.2018 року, колегія суддів вважає, що банк пропустив строк позовної давності щодо стягнення тіла кредиту в розмірі 2499.89 грн., а відтак стягненню підлягає заборгованість по тілу кредиту, яка склалася у відповідача станом на 01.12.2014 року у розмірі 149.60 грн.
Вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості решти тіла кредиту не підлягає до задоволення за спливом позовної давності. 
З врахуванням вищенаведеного, зважаючи на те, що відповідачка, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих нею кредитних коштів, на підтвердження відсутності у неї заборгованості по погашенню тіла кредиту, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_1 149.60 грн. тіла кредиту, та відмови в задоволенні решти позовних вимог.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнення на його користь 149.60 грн. замість 17536.18 грн., на підставі п.13 ст. 141 ЦПК України судові витрати, які підлягають стягненню слід також змінити, зменшивши розмір судового збору за подання позову, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», з 1600.00 грн. до 13.28 грн. та стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 2380.08 грн. за подання апеляційної скарги. 
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
 
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.2 ст. 374, ст. ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 03 квітня 2018 року - змінити, зменшивши розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» з 17536. 18 грн. до 149.60 грн., та зменшивши розмір судового збору з 1600.00 грн. до 13.28 грн.
Стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 2380.08 грн. за подання апеляційної скарги. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 24.02.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.