РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2020 року
м. Рівне

Справа № 569/10021/18
Провадження № 22-ц/4815/21/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого Ковальчук Н. М.        
суддів: Боймиструка С. В., Бондаренко Н. В.,
секретар судового засідання – Ковальчук Л. В.

учасники справи:
позивач – фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 ,
відповідач – ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 – адвоката Боярчук Жанни Володимирівни на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 жовтня 2019 року у складі судді Ковальова І. М., ухвалене в м. Рівне о 11 год. 43 хв., дата складання повного тексту рішення невідома,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по договорах про надання послуг з продажу нерухомого майна. Просила стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 – 1360 доларів США, що еквівалентно на момент підписання договору 35 360 грн. 00 коп. та штраф в розмірі 2040 доларів США, що еквівалентно на момент підписання договору 53040 грн. та понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 884,00 грн.

ОСОБА_2 та  ОСОБА_3 подали зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів про надання послуг з продажу нерухомого майна.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 жовтня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по договорах про надання послуг з продажу нерухомого майна – задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 – 1360 доларів США, що еквівалентно на момент підписання договору 35 360 грн. 00 коп. та штраф в розмірі 2040 доларів США, що еквівалентно на момент підписання договору 53040 грн. та понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 884,00 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів про надання послуг з продажу нерухомого майна – відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом обов`язком сторін договору виконати його умови, які були ними погоджені та підписані, та обґрунтоване належними і достовірними доказами на підтвердження того, що умови укладених між сторонами договорів надання послуг з продажу нерухомого майна були порушені з боку відповідачів за первісним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_2 шляхом самостійного продажу належного їм нерухомого майна, послуги з продажу якого були предметом діючих на той час договорів із ОСОБА_1 .. Судом також враховано, що заява про розірвання договорів була направлена відповідачами за первісним позовом до позивачки вже після відчуження ними майна,

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, представник ОСОБА_3 – адвокат Боярчук Ж. В. оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояґснює, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , маючи на меті продати квартиру АДРЕСА_1 , звернулися в агентство нерухомості «Альянс», що розташоване за адресою: м. Рівне, вул. С. Петлюри, 14, оф. 67, і 14.04.2018 року підписали договори про надання послуг з продажу нерухомого майна, копії яких містяться в матеріалах справи. Додає, що підписуючи вказані договори, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вважали, що користуються послугами Агенства нерухомості «Альянс», оскільки на самих договорах прямо значиться «Агенство нерухомості «Альянс». Проте, після підписання договорів між ними виникли непорозуміння, суперечки та бажання розірвати договори, і при цьому відповідач за зустрічним позовом вимагала від них сплатити їй кошти за цими договорами. Стверджує, що ОСОБА_1 не надала їм інформації про те, що вона, розташувавшись в офісному приміщенні АДРЕСА_2 , яке значиться як місцезнаходження агентства нерухомості «Альянс», не діє від імені цього агентства, та навпаки, при підписанні спірних договорів відповідач у двозначний спосіб надала інформацію чиїми конкретно послугами вони користуються і з ким підписують договір, оскільки найперше відповідач зазначила на бланку договору «Агенство нерухомості «Альянс», а далі по тексту договорів вже зазначала своє прізвище, ім`я та по батькові. Вважають, що відповідач своєю діяльністю ввела їх в оману стосовно того, хто розташований за цією адресою і фактично зобов`язується за спірними договорами надати їм послуги – професійне Агенство нерухомості із назвою «Альянс», чи звичайна громадянка – відповідачка, яка до цього агентства не має відношення і як представник, чи працівник цього агентства не укладає договори. Доводять, що відповідач надав їм інформацію щодо укладення спірних договорів у двозначний спосіб і у нечіткій формі (одночасно зазначаючи на договорах і про агентство нерухомості «Альянс» і про себе як громадянку, і про те, що відповідач є підприємець). Вказує, що відповідачка ввела їх в оману, оскільки вони вважали, що укладають договори із професійним, відповідальним Агентством нерухомості «Альянс» як юридичною особою. Вказує, що волевиявлення відповідачок за первісним позовом у виді підписання спірних договорів не відповідало їхній внутрішній волі, яка була спрямована на укладення договорів з агентством нерухомості, а не з громадянкою. Вважає, що суд першої інстанції вказаного не врахував, не здійснив оцінки наведених у зустрічному позові доводів та аргументів, обмежившись в оскаржуваному рішенні одним реченням загального характеру щодо не спростування аргументів позивача за первісним позовом. Звертає увагу суду, що жодних ідентифікуючих даних про те, що договори про надання послуг з продажу нерухомого майна від 14.10.2018 року були укладені між ними як власниками нерухомого майна та ФОП ОСОБА_1 , договорах відсутні. Дані обставини були визнані в судовому засіданні 14.01.2019 року ОСОБА_1 , яка підтвердила факт того, що під час укладення договорів вона позиціонувала себе як Агенство нерухомості «Альянс», однак з позовом до суду звернулася ФОП ОСОБА_1 , в особі якої діяло Агенство нерухомості «Альянс», але воно не є стороною договору. Вважає, що право ФОП ОСОБА_1 не порушено і не підлягає захисту, оскільки вона є неналежним позивачем, а тому відсутні підстави для задоволення її позову. Також суд не взяв до уваги, що покупця на квартиру було знайдено ними самостійно. Із наведених підстав просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю, а зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. 

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 14 квітня 2018 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , з одного боку, яка виступила «виконавцем», та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які – кожна окремо – виступають «замовниками», було укладено ідентичні договори про надання послуг з продажу нерухомого майна № б/н.

Предметом договорів були послуги з продажу чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1 (п.2.1., 2.4.).

За умовами п.1.1. договорів замовник доручає, а виконавець зобов`язується здійснити пошук оптимального «покупця», який має намір придбати або іншим чином отримати у власність належне замовнику нерухоме майно, по оптимальній ціні від покупця, параметри якого зазначені в розділі 2 даного договору. Виконавець зобов`язується посприяти замовнику в підготовці та отриманні документів, необхідних для юридичного оформлення факту відчуження нерухомого майна між ним і покупцем (п.1.2. договорів).

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу недотримання відповідачами за первісним позовом своїх зобов`язань за договорами, які виявились у тому, що вони відчужили нерухоме майно самостійно, поза межами спірних договорів.

Відповідно до п.1.3. договорів за цим договором виконавець має виключне право на вчинення дій, визначених у п.1.1. цього договору. Замовник надає виконавцю на протязі строку дії даного договору ексклюзивне (виключне) право на пошук оптимального «покупця» нерухомого майна, яке є предметом даного договору, а також проведення з «покупцем» переговорів про намір укласти договір  (п.4.4. договорів).
Відповідно до п.1.4. договорів замовник гарантує, що даний об`єкт нерухомого майна на строк дії даного договору не буде відчужений через інші агентства нерухомості чи ним самостійно (подароване, обміняне, закладене продане і т.і.), а також стверджує, що даний об`єкт в судовому спорі та під забороною не перебуває. В момент підписання даного договору, замовник передає виконавцю копії всіх правовстановлюючих документів на нерухоме майно, техпаспорт, а також копії паспортів та ідентифікаційних кодів всіх власників.

Пунктом 4.3. договорів визначено, що замовник без згоди виконавця не має права вступати у безпосередній контакт з покупцем і змінювати продажну вартість нерухомого майна, самостійно здійснювати пошук покупця, звертатися в агентства нерухомості, розголошувати дані, отримані від виконавця іншим особам, або використовувати їх іншим чином у своїх інтересах без оплати виконавцю вартості послуг.

Всупереч вказаним умовам договорів відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відчужили предмет нерухомого майна – квартири в АДРЕСА_3 , співвласниками якої вони є.

Як вбачається з Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 18 травня 2018 року, підставою виникнення права власності іншою особою на зазначену квартиру став договір купівлі-продажу, серія та номер 826, виданий 15 травня 2018 року, видавник Самсонюк О.А., приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу.

Відповідно до п.3.2. договорів, обов`язком виконавця є здійснення в термін до 14 липня 2018 року пошуку покупця, та проведення попередніх переговорів з ним стосовно умов відчуження нерухомого майна.

Згідно п.5.1. договорів договір діє з моменту його підписання і до терміну у п.3.2. до підписання та юридичного оформлення договору купівлі-продажу (відчуження) нерухомого майна між замовником і покупцем.

Пунктом 2.1. договорів встановлена початкова вартість нерухомого майна: 34000 доларів США (тридцять чотири тисячі доларів США), що становить еквівалент 884 000 гривень.

Умовами укладених між сторонами договорів також передбачена винагорода для виконавця (п.4.2. договорів). Відповідно до п.6.2. договорів розмір винагороди, що підлягає сплаті замовником виконавцю, дорівнює сумі в розмірі чотири відсотки (4) % від оптимальної вартості відчуження нерухомого майна, але не менше 1200 доларів США. За п.8.1. договорів замовник визнає, що будь-який договір купівлі-продажу або інший варіант угоди щодо відчуження нерухомого майна, укладений за оптимальною ціною, буде вважатися укладеним за сприяння виконавця. У цьому випадку виконавець має беззаперечне право на винагороду за даним договором.

Таким чином, винагорода позивача за первісним позовом становить чотири відсотки від початкової вартості майна в розмірі 1360 доларів США, що еквівалентно станом на підписання договору 35 360 грн..

В договорах сторони погодили, що в у випадку порушення замовником своїх зобов`язань, які вказані у п.4.2. або 4.3. або 4.4. даного договору останній сплачує виконавцю штраф у розмірі 6 % від початкової вартості, зазначеної в п.2.1. даного договору (п.7.1.). Виходячи із наведеного та враховуючи початкову вартість нерухомого майна, штраф у відповідності становить 2 040 доларів США, що еквівалентно станом на момент підписання договору 53 040 грн.
Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання про те, що відповідачі за первісним позовом допустили порушення умов укладених з позивачкою за первісними позовом договорів надання послуг з продажу нерухомого майна, і такі обставини знайшли своє підтвердження належними, достатніми та достовірними доказами, у зв`язку з чим вони зобов`язані нести передбачену цими договорами відповідальність.

Покликання апеляційної скарги на те, що позивач за первісним позовом при укладені спірних договорів ввела в оману відповідачів за первісним позовом, то вони апеляційним судом оцінюються критично.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийнята пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частинами 1, 3, 4, 5  статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Виходячи із змісту статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). 
 
Статтею 230 ЦК України передбачено правові наслідки вчинення правочину під впливом обману, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Таке значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, тобто спотворене уявлення особи про обставини, що дійсно мають місце.

Жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 було введено в оману відповідачів при укладенні договорів, в розумінні положень ст.ст. 77-80 ЦПК України, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не надано.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, суд також враховує, що відповідачами за первісним позовом від моменту укладення договорів і до моменту пред`явлення до них претензії з боку позивачки в травні 2018 року жодним чином ці договори не були оскаржені. 17 травня 2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (кожною окремо) на адресу ОСОБА_1 надіслано заяви про розірвання договору. У цих заявах вони вимагали саме розірвання договорів, але не визнання їх недійсними з підстав введення в оману та застосування нечесної підприємницької практики та порушення у зв`язку з цим їхніх прав як споживачів послуг.

Більш того, станом на час звернення із зазначеними заявами про розірвання договорів нерухоме майно, а саме чотирикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_3 , послуги з продажу якої були предметом обох договорах, була відчужена відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ще 15 травня 2018 року, тобто до складання заяв про розірвання договорів від 17 травня 2018 року, що підтверджується дослідженою в судовому засіданні Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 18 травня 2018 року.

За таких обставин, місцевим судом правомірно задоволено первісний позов про стягнення заборгованості по договорах про надання послуг з продажу нерухомого майна та штрафних санкцій та відмовлено у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсними договорів про надання послуг з продажу нерухомого майна.

Разом з тим, таке стягнення судом здійснене солідарно, що в даних обставинах суперечить положенням цивільного законодавства. Як встановлено судом, договори про надання послуг з продажу нерухомого майна № б/н від 14 квітня 2018 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 були укладено з кожною окремо, а тому права та обов`язки замовників були врегульовані окремо з кожною з них у договорі, а відповідальність встановлена індивідуальна, що, в свою чергу, унеможливлює солідарне стягнення як винагороди, так і штрафу. 

Відповідно до ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. 

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання, що місцевим судом при ухваленні рішення про задоволення первісного та відмову у задоволенні зустрічного позову повно встановлено обставини справи, проте помилково стягнуто винагороду за договорами, штраф та судовий збір солідарно, що суперечить чинному законодавству, з огляду на що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 – адвоката Боярчук Жанни Володимирівни задовольнити частково. 

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 жовтня 2019 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) порівну з кожної:
- 1 360 доларів США, що еквівалентно на момент підписання договору 35 360 (тридцяти п`яти тисячам трьомстам шістдесяти) гривням 00 копійок;
- штраф у сумі 2 040 доларів, що еквівалентно на момент підписання договору 53 040 (п`ятдесяти трьом тисячам сорока) гривням 00 копійок;
- судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 884 (вісімсот вісімдесят чотири) гривні 00 копійок.».

В решті рішення суду першої інстанціїї залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 січня 2020 року.

Головуючий                                                Ковальчук Н. М.

Судді:                                                        Боймиструк С. В.

                                                               Бондаренко Н. В.