ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1418/20 Справа № 190/1713/14-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Семенников О. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Пищиди М.М.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,
 
за участю секретаря судового засідання – Бондаренка В.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2014 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
 
                                В С Т А Н О В И Л А:
       У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором.
       В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що 21 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» (у правонаступника якого - ПАТ «ОТП Банк» позивачем придбано 12 листопада 2010 року відповідне право вимоги кредитора) та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №№ML-OBW/486/2007.
       За вказаним договором ОСОБА_1 , надано кредит на споживчі цілі в сумі 40900,00 доларів США, з кінцевим строком повернення до 21 вересня 2022 року. 
       На забезпечення належного виконання позичальником умов вищевказаного кредитного договору між позивачем та ОСОБА_2 , 21 вересня 2007 року укладено договір поруки за №SR-OBW/486/2007.
       За вказаним договором поруки, ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання нести солідарну відповідальність у тому ж обсязі, що і позичальник за вищевказаною кредитною угодою, включаючи сплату основного боргу, нарахованих відсотків за користування кредитом та сум штрафних санкцій. 
       Оскільки, відповідачі взятих зобов`язань по кредиту належним чином не виконали, станом на 12 вересня 2014 року, виникла заборгованість в розмірі 2 728 780,27 грн, з яких 477 666,75грн – залишок заборгованості за кредитом, 109 167,71 грн – заборгованість по відсотках за користування кредитом, 2 141 945,81 грн – сума пені за прострочення виконання зобов`язання, яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів та стягнути судові витрати (т.1, а.с. 3-6)
       Заочним рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2014 року позовну заяву ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.
       Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №ML-0BW/486/2007 від 21 вересня 2014 року, в розмірі 2 728 780,27 грн. 
       Вирішено питання щодо судових витрат (т.1, а.с. 208-210).
       Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2014 року ( т.2, а.с.23-24).
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.
Зазначає, що суд першої інстанції не повідомив його належним чином про час і місце розгляду справи та фактично позбавив його права на подання заяви про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення по суті спору. Внаслідок цього, суд першої інстанції порушив принцип змагальності сторін та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд. 
У зв`язку з чим, просить апеляційний суд застосувати строк позовної давності до зазначених вимог (т.2, а.с.29-34).
Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що 21 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ML-OBW/486/2007 про надання кредиту в сумі 40900,00 доларів США на споживчі цілі з кінцевим строком повернення 21 вересня 2022 року (т.1, а.с.7-11).
       В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №ML-OBW/486/2007 від 21 червня 2007 року між банком та ОСОБА_2 , 21 червня 2007 року, укладено договір поруки №№SR-OBW/486/2007 (т.1, а.с. 17).
       Відповідно до умов договору, ОСОБА_2 , як поручитель, зобов`язалася перед банком відповідати за виконання ОСОБА_1 усіх зобов`язань в повному обсязі, що виникли з кредитного договору, в тому числі за повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та пені за прострочення повернення кредиту.
       Згідно умов ст.1 вищевказаного договору поруки від 21 вересня 2007 року сторонами угоди визначено, що ОСОБА_2 відповідає разом з ОСОБА_1 , як солідарні боржники (т.1, а.с.17).
        ОСОБА_1 неналежним чином виконував свої зобов`язання по кредитному договору, у зв`язку з чим перед кредитором за вищевказаною угодою, станом на 12 червня 2014 року, утворилась заборгованість в розмірі 2 728 780,27 грн, з яких 477 666,75 грн (гривневий еквівалент суми 36 809,86 доларів США за курсом НБУ 12,976598 за 1 дол. США станом на 12 вересня 2014 року) - залишок заборгованості за кредитом, 109 167,71 грн (еквівалент 8 412, 66 дол. США за курсом НБУ станом на 12 вересня 2014 року) – заборгованість по відсотках за користування кредитом, 2 141 945,81 грн – сума пені за прострочення виконання зобов`язання, що в повному обсязі підтверджується наданими до суду доказами (т.1, а.с.69).
       12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» (найменування ЗАТ «ОТП Банк» змінене з 30 червня 2009 року на ПАТ «ОТП Банк», яке є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк») та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфеля, за умовами якого до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги кредитора окрім іншого за вищевказаним кредитним договором від 21 вересня 2007 року.
       Досудовими вимогами за вих. №2005 та №1005 від 26 серпня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомлялися позивачем про наявність боргу за договором №ML-OBW/486/2007 від 21 вересня 2007 року, проте доказів погашення заборгованості за кредитною угодою від 21 вересня 2007 року до суду не надано.
       Згідно повідомлення НБУ від 11 вересня 2014 року, з 14 год 00 11 вересня 2014 року встановлено офіційний курс гривні до долара США в розмірі 12,976598 за 1 грн, що відповідає застосованому позивачем у розрахунку суми заборгованості показнику курсу валют розрахунків.
       Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позовні вимоги про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів є обґрунтованими, оскільки позичальником порушено умови зобов`язання щодо своєчасного погашення суми кредиту та відсотків за його користування в порядку і на умовах зазначених в кредитному договорі, тому вказана заборгованість підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача. 
       Однак, колегія суддів не може в повній мірі погодитись з таким висновком суду першої інстанції.
       Згідно ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором позики встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
       Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.
       За змістом ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
       Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.
       Умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
       При цьому, під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором.
       Отже, «основне зобов`язання» - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору.
       З досліджених доказів встановлено, що позичальник взяв на себе зобов`язання за кредитним договором повернути суму кредиту з відповідними процентами до 21 вересня 2022 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів (т.1, а.с.7, 12-15).
       Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.
       Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання спливає у відповідне число останнього місяця строку (ч. 3 ст. 254 ЦК України).
       У зв`язку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України право на односторонню зміну умов кредитного договору та дострокове повернення всієї суми кредиту та пов`язаних із ним платежів.
       Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України строку виконання основного зобов`язання передбачений ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати.
       З матеріалів справи вбачається, що вимога про дострокове стягнення боргу за кредитним договором була направлена поручителю 26 серпня 2014 року, а з позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду 26 вересня 2014 року, тобто до спливу шестимісячного строку від настання строку виконання основного зобов`язання у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.
       За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд дійшов вірного висновку про те, що порука не є припиненою.
       З наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 12 вересня 2014 року вбачається, що заборгованість складає 2 728 780,27 грн, з яких 477 666,75 грн. (гривневий еквівалент суми 36 809,86 доларів США за курсом НБУ 12,976598 за 1 дол. США станом на 12 вересня 2014 року) - залишок заборгованості за кредитом, 109 167,71 грн (еквівалент 8 412,66 дол. США за курсом НБУ станом на 12 вересня 2014 року) – заборгованість по відсотках за користування кредитом, 2 141 945,81 грн – сума пені за прострочення виконання зобов`язання.
        ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі, просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності.
       У правовій позиції Верховного суду України у справі № 6-140цс14 від 19 листопада 2014 року зазначено, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.
       Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.
       Позовна давність у такому випадку обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.
       У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання основного зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.
       Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.
       Як зазначалося вище, позивач направив вимогу поручителю 26 серпня 2014 року, а з позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду у 26 вересня 2014 року, тобто в межах позовної давності.
       Доказів погашення заборгованості за кредитною угодою від 21 вересня 2007 року до суду не надано.
       Отже, на користь позивача підлягає стягненню солідарно з відповідачів заборгованість по тілу кредиту у сумі 477 666,75 грн (гривневий еквівалент суми 36 809,86 доларів США за курсом НБУ 12,976598 за 1 дол. США станом на 12 вересня 2014 року).
       Щодо стягнення відсотків за користування кредитом, колегія суддів зазначає наступне.
       Позивач, відповідно до наданого розрахунку, просив стягнути заборгованість по відсотках за користування кредитом у розмірі 109 167,71 грн. (еквівалент 8 412,66 дол.США за курсом НБУ станом на 12 вересня 2014 року) за період з 21 вересня 2007 року по 01 вересня 2010 року. 
       Як вбачається з розрахунку, останній платіж позичальником здійснено: 21 травня 2009 року, в сумі 0,06 доларів США.
       З урахуванням вказаної правової позиції та встановлених обставин у справі, колегія суддів вважає, що позивачем заявлені вимоги щодо стягнення заборгованості по відсотках за період поза межами строку позовної давності, тому у задоволенні цих вимог слід відмовити.
       Також, позивач просить стягнути пеню за прострочення виконання зобов`язання.
        Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідно до умов договору, відповідачу нараховано пеню за порушення зобов`язань за кредитним договором у межах спеціального строку позовної давності в один рік, за період з 12 вересня 2013 року по 12 вересня 2014 року, у розмірі 2 141 945, 81 грн.
       Однак, враховуючи, що у задоволенні вимог щодо стягнення відсотків відмовлено, розмір пені, за період з 12 вересня 2013 року по 12 вересня 2014 року, складає 1 743 483,66 грн.
       Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
       Оскільки розмір пені, нарахованої позивачем, значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту, судова колегія вважає за можливе на підставі ст. 551 ЦК України зменшити суму пені до суми основного боргу (у гривневому еквіваленті за курсом НБУ), стягнувши з відповідача пеню у розмірі 477 666,75 грн.
       Таким чином, ухвалене судом рішення підлягає зміні в частині стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання, шляхом її зменшення з 2 141 945,81 грн до 477 666,75 грн та скасуванню в частині стягнення заборгованості по відсотках за користування кредитом з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог. В решті рішення слід залишити без змін.
       Відповідно до ст. 141 ЦПК України та з урахуванням того, що апеляційна скарга задоволена частково, з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий у розмірі 1799,85 грн.
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
                                П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити частково.
       Заочне рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2014 року — змінити в частині стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання, стягнутої солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна».
       Зменшити розмір заборгованості за пенею з 2 141 945,81 грн до 477 666,75 грн. 
       Рішення суду в частині стягнення заборгованості по відсотках за користування кредитом — скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих вимог відмовити.
       В решті рішення залишити без змін.
       Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1799,85 грн.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

       Судді: