Номер провадження: 22-ц/813/605/20 
Номер справи місцевого суду: 501/1921/18
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Ващенко  Л. Г.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2020 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді Ващенко Л.Г.
суддів - Вадовської Л.М., Сєвєрова Є.С., 

у порядку ст. 369 ЦПК України, розглянула апеляційну скаргу представника акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 серпня 2019 року (одноособово суддя Петрюченко М.І.) у цивільній справі за позовом акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА
(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції) 
16.07.2018 року акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі -Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 32 641,10 гривень.
Позов обґрунтовано наступним.
24.10.2011 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач 24.10.2011 року підписав заяву та отримав кредит в розмірі 4 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифам банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. 
Посилаючись на те, що відповідач належним чином свої зобов`язання не виконує, станом на 11.06.2018 року виникла заборгованість, яка становить 32 641,10 гривень і складається із заборгованості: 1 946,80 гривень за тілом кредиту; 28 263,77 гривень по процентам за користування кредитом; 400 гривень за пенею та комісією; 500 гривень штрафу (фіксована частина); 1 530,53 гривень штрафу (процентна складова).
Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 29.11.2018 року позов Банка задоволено. Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 23.04.2019 року заочне рішення суду від 29.11.2018 року скасовано, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 20.08.2019 року позов Банка задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь Банка заборгованість по тілу кредиту у розмірі 1 946,80 гривень, а також витрати по сплаті судового збору з врахуванням розміру задоволеної частини позовних вимог у сумі 440,50 гривень.
(короткий зміст вимог апеляційної скарги)        
Банк в частині не погодився із рішенням суду від 20.08.2019 року і в особі представника подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позову, постановити нове рішення в цій частині про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга представника Банка зазначає: 
Відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції зробив 
висновок, що стягненню підлягає сума заборгованості за тілом кредиту, а для стягнення відсотків, пені та штрафів підстави відсутні, оскільки надані Банком витяги з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів не містять підпису відповідача і тому не можуть бути складовою частиною кредитного договору, з відповідачем не погоджено умови кредитування.
З моменту підписання фізичною особою заяви, між Банком та клієнтом був укладений договір, в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК, шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору. До суду надана копія заяви, в якій відповідач особистим підписом засвідчив, що "Я згоден, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між мною та Банком договір про надання банківських послуг. Я зобов`язуюся виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг та самостійно знайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанку".
Відповідно до ст. 633 ЦК України, договори, які укладаються Банком із фізичними особами, є публічними, частинами 2 та 3 ст. 633 ЦК України передбачено, що умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів.
Відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах та Тарифах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Підпис відповідач поставив саме в заяві позичальника, яким засвідчив те, шо він ознайомлений з відповідними документами, а отже повністю згодний з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах.
Банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між Банком і відповідачем укладено кредитний договір, який не оспорений, не визнаний недійсним чи неукладеним, а тому є підстави для стягнення заборгованості.
Відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладення договору, суть договору приєднання полягає у тому, шо його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.
Згідно з ч.2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді, вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.
З матеріалів справи і розрахунку заборгованості та виписки по рахункам відповідача, яка є первинним бухгалтерським документом, вбачається, що відповідач прийняв умови кредитного договору, використовував кредитні кошти, частково погашав заборгованість, тобто відповідач висловив свою згоду з формою договору і його умовами.
Відповідач користувався кредитними коштами, а тому зобов`язаний повернути суму отриманих кредитних коштів та сплатити неустойку, у зв`язку з порушенням ним взятих на себе зобов`язань.
Відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції стверджував, що надані Банком докази (витяги з Тарифів, Умов та Правил надання банківських послуг) не підписані відповідачем, а тому не можуть бути визнані складовою частиною договору. Банком надано до суду саме ті витяги з Умов та Правил та Тарифів, що діяли на момент укладення кредитного договору, для підтвердження вказаних обставин також було надано наказ про їх затвердження.
Відповідач не довів належними та допустимими доказами, шо його було ознайомлено з іншими Умовами та Правилами, ніж ті, що додані до позову, не спростовував будь-яким чином зміст таких Умов та Тарифів. Навпаки, факти здійснення відповідачем часткових погашень заборгованості свідчать про те, що він не лише ознайомлений з мовами кредитування, а й прийняв їх. Відповідач також не спростував належними та допустимими доказами ні факт наявності заборгованості за укладеним договором, ні її розмір, клопотань щодо проведення судової експертизи не заявляв.
Суд першої інстанції не звернув уваги на вказані обставини, у зв`язку з чим 
передчасно дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. Встановивши, що Банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.
Суд оскаржуваним рішенням не тільки призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, а і наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та у цілому порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави.
Одночасному врахуванню інтересів обох сторін кредитних правовідносин приділяється особлива увага країнами-членами Європейського Союзу. Необхідність плати за користування чужими грошовими коштами в європейських країнах ні в якому разі не заперечується. Так, необхідність сплати боржником процентів кредитору передбачає ст. 169 Кодексу європейського договірного права - акту міжнародної приватно-правової уніфікації, одного з основних європейських кодексів цивільного права.
(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)
Відповідач ОСОБА_1 не скористався правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)
Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.
24.10.2011 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого 24.10.2011 року відповідач підписав заяву та отримав кредит у розмірі 4 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 6,6 зворот).
Банк виконав вимоги укладеного між сторонами кредитного договору та надав відповідачу кредитні кошти, які визначені у договорі, що не спростовано відповідачем.
З матеріалів справи вбачається, що позичальник свої зобов`язання належним чином не виконує і протягом тривалого часу не здійснює погашення кредиту, внаслідок чого у позичальника перед Банком утворилась заборгованість за кредитом, яка станом на 11.06.2018 року за тілом кредиту становить 1 946,80 гривень.
За розрахунками Банка загальна сума заборгованості відповідача становить32 641,10 гривень, яка складається із заборгованості: 1 946,80 гривень за тілом кредиту; 28 263,77 гривень по процентам за користування кредитом; 400 гривень за пенею та комісією; 500 гривень штрафу (фіксована частина); 1 530,53 гривень штрафу (процентна складова).
Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались і нові докази не досліджувались.
Між сторонами виникли правовідносини із кредитних зобов`язань, які регулюються нормами ЦК України.
(доводи, за якими суд апеляційної інстанціїу зв`язку з чим рішення суду підлягає залишенню без змін.
Суд першої інстанції, відмовляючи у позові про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом - 28 263,77 гривень; заборгованості за пенею та комісією - 400 гривень; штрафу (фіксована частина) - 500 гривень; штрафу (процентна складова) - 1 530,53 гривень,виходив з недоведеності позовних вимог Банка у цій частині (194-207).
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав. 
Банк просив стягнути із позичальника, як кредит (суму, яку позичальник 
фактично отримав у позику), так і складові його повної вартості: заборгованість по відсоткам, пеню та штрафи.
З матеріалів справи вбачається, що 24.10.2011 року відповідач підписав анкету-заяву, яка не зазначає процентну ставку по кредиту й не містить умови про встановлення відповідальності позичальника у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (а.с. 6,6 зворот).
Обґрунтовуючи право вимоги щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами, Банк, крім розрахунку заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини кредитного договору.
Матеріали справи не містять належних доказів того, що саме із зазначеним Витягом з Тарифів та Витягом з Умов  позичальник ОСОБА_1 був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов ПриватБанку, а також, що вказані документи, на момент отримання відповідачем кредитних коштів, містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.
До правовідносин сторін не може бути застосована ч.1 ст. 634 ЦК України яка визначає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або в інших стандартних нормах, який може бути укладений шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови, що розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ неодноразово змінювались самим Банком, зокрема, в період з жовтня 2011 року по червень 2018 року, тобто Банк мав можливість додати до позовної заяви Витяг з тарифів та Витяг з Умов у будь-якій редакції, у тому числі, що найбільш сприятливі для задоволення позову (а.с. 8-31).
Сама по собі роздруківка із сайту Банка не може бути належним доказом підтвердження вказаних обставин, оскільки зазначений доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (Банка), яка у будь-який час може вносити і вносить відповідні зміни щодо умов та правил споживчого кредитування.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 549 ч.1, ст. 551 ч.1 ЦК України).
Заява позичальника від 24.10.2011 року не містить умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі розмір і порядок нарахування пені та штрафів, крім розрахунку заборгованості за договором, Банк посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини кредитного договору.
Разом з тим, матеріали справи не містять належних доказів того, що саме із зазначеним Витягом з Тарифів та Витягом з Умов ознайомився позичальник ОСОБА_1 та погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також, що вказані документи, на момент отримання відповідачем кредитних коштів, містили умови, зокрема щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ч.6 ЦПК України).
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень.
Зважаючи на те, що Банк не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження про конкретно запропоновані відповідачу Умови, анкета-заява не містить відомостей про домовленості сторін щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та комісії й не  містить умов договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання  у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть прийматись як стандартна (типова) форма, що встановлена на підтвердження укладення із відповідачем кредитного договору через те, що достовірно не підтверджують вказаних обставин, колегія суддів залишає рішення суду першої інстанції в частині без змін.
(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)
Доводи представника Банка у скарзі, що: відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах та Тарифах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості, підпис відповідач поставив саме в заяві позичальника, яким засвідчив те, шо він ознайомлений з відповідними документами, а отже повністю згодний з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах; кредитний договір не оспорений і не визнаний недійсним чи неукладеним; Банком надано до суду саме ті витяги з Умов та Правил та Тарифів, що діяли на момент укладення кредитного договору; відповідач не довів належними та допустимими доказами, шо його ознайомлено з іншими Умовами та Правилами, ніж ті, що додані до позову, не спростовував будь-яким чином зміст таких Умов та Тарифів і не спростував належними та допустимими доказами факт наявності заборгованості та її розмір; суд знехтував принципами платності кредитного договору, допустив порушення основоположних норм банківського кредитування та поставив під загрозу фінансову стабільність Банку, залишив поза увагою положення ст. 169 Кодексу європейського договірного права, акту міжнародної приватно-правової уніфікації, одного з основних європейських кодексів цивільного прав, - не заслуговують на увагу.
Анкета-заява, а також інші матеріали справи не містить належних доказів того, що позичальник ОСОБА_1 був ознайомлений із Витягом з Тарифів та Витягом з Умов, що діяли на момент підписання анкети-заяви від 24.10.2011 року і погодився з ними.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із позичальником Банк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які Банк вважав узгодженими.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності і призвів би до покладення на слабшу сторону - споживача, невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Саме Банк, як кредитор і позивач, а не відповідач, повинен довести факт того, що позичальник був ознайомлений і прийняв Умови та Правила, а також Тарифи, що діяли 24.10.2011 року, на момент укладення кредитного договору.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень.
Банк належними доказами не довів того, що позичальник ОСОБА_1 погодився з Умовами та Правилами, а також Тарифами Банка.
Ствердження представника Банка у скарзі, що суд начеб то знехтував принципами кредитування і поставив під загрозу фінансову стабільність Банка, не врахував ст. 169 Кодексу європейського договірного права є безпідставними, оскільки суперечать дійсним обставинам справи.
(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)
Право Банка на стягнення заборгованості по кредиту захищено судом першої 
інстанції шляхом часткового задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 1 946,80 гривень.
Разом з тим, оскільки Банк не довів своїх вимог в частині стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами, комісії та неустойки у вигляді пені та штрафів, відсутні підстави для ствердження про порушення прав або інтересів позивача у цій частині, за захистом яких він звернувся до суду.
(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦІПК України).
Рішення суду оскаржено в частині відмови у позові про стягнення процентів, комісії і неустойки (а.с.213-217).
Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції ухвалив рішення в частині відмови у позові про стягнення процентів, комісії і неустойки із додержанням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду в частині залишає без змін. 
СУДОВІ ВИТРАТИ
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).
Колегія суддів відмовляє у задоволенні апеляційної скарги, тому Банк не має права на відшкодування судових витрат.
        ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:
        
Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 серпня 2019 року в частині відмови акціонерному товариству Комерційний Банк «ПриватБанк» у позові до ОСОБА_1 про стягнення процентів, комісії і неустойки - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженнюу касаційному порядку не підлягає.         Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 13.01.2020 року. 

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Є.С. Сєвєрова