Єдиний унікальний номер 227/1376/18
Номер провадження 22-ц/804/41/20 

Номер провадження 22-ц/804/41/20                      

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

29 січня 2020 року                                      Донецький апеляційний суд в складі колегії:
                                                                   судді-доповідача: Новікова Г.В. 
                                                                   суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,
                                                                   за участю секретаря Ротар Я.Б.          

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Добропільського міськрайонного    суду Донецької області від 03 липня 2019 року (ухваленого під головуванням судді Здоровиці О.В.,повний текст складено 12 липня 2019 року)  у цивільній справі №227/1376/18 за позовом ОСОБА_1 до   Державного підприємства «Добропіллявугілля», Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК «Добропіллявугілля» про зобов`язання  вчинити певні дії,  - 

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалася на те, що працюючи сторожем в ДП «Добропіллявугілля» на шахті «Білицька» з  01.11.2005 року  по 11.04.2011 року, внаслідок переохолодження на роботі захворіла і є інвалідом 3 групи загального захворювання.  Вважає, що її захворювання, виникло внаслідок її роботи сторожем на підприємстві відповідачів, оскільки її умови праці не відповідали санітарно-гігієнічним умовам, а саме її робоче місце не опалювалось, температурний режим на її робочому місці – на контрольно-пропускному пункті був низький. У зв`язку з цим вона вважає, що умови роботи, в яких вона працювала були шкідливі, а отримане нею захворювання є професійним.
Просила направити її справу на досудове розслідування до правоохоронних органів для порушення кримінальної справи за ст.173 КК України з приводу умисного пошкодження здоров`я з 06.11.2007 року та 02.05.2007 року; зобов`язати відповідачів видати акт про умисне пошкодження здоров`я за 06.11.2007 року у зв`язку з переохолодженням та притягнути до кримінальної відповідальності всіх винних посадових осіб шахти «Білицька»; направити її на незалежну експертизу в інститут Медицини Труда, що знаходиться в м.Київ на вул.Саксоганського, 75 для обстеження;  зобов`язати відповідачів та усіх винних осіб, які причетні до умисного пошкодження його здоров`я виплачувати позивачу щомісячне по життєве утримання, середній заробіток в 10-кратному розмірі та не менш ніж 5 мінімальних окладу; зобов`язати відповідачів забезпечувати  її пожиттєвими щорічними санаторно-курортними путівками та оплачувати проїзд на лікування в обидві сторони; зобов`язати відповідачів відшкодувати весь борг по регресу, починаючи з 06.11.2007 року з урахуванням індексації.
Рішенням Добропільського міськрайонного  суду  від 03 липня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог. В обґрунтування посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні її вимог, чим порушуються її законні права.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
В судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення повісток (а.с.217-219  т.2)   .  
Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній  доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна  скарга  не підлягає  задоволенню  з  таких підстав.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що не надано доказів в підтвердження позовних вимог .
Таке рішення відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального та процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ДП «Добропіллявугілля». З 01.11.2005 року працювала сторожем дільниці ТКП, що  підтверджується наказом директора ВП «Шахта Білицька» № 150к від 01.11.2005 року.
Наказом № 233-К від 18.04.2011 року ОСОБА_1 була звільнена з роботи з11 квітня 2011 року за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, за п.3 ст.40 КЗпП України. 
За висновком МСЕК від 02.02.2017 року ОСОБА_1 встановлена, внаслідок повторного огляду, третя група інвалідності, пов`язана з загальним захворюванням до 01.03.2019 року та рекомендоване лікування у невролога, психо-невролога, ендокринолога,  стаціонарне, медикаментозне лікування (а.с.31 т.1). 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив із того, що процедура  встановлення ушкодження здоров`я регламентується Порядком проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затверджених постановою Кабінету Міністрів України.  
Позивачка зверталася до відповідача із заявою про видачу акту про (профзахворювання) умисне пошкодження здоров`я за 06.11.2007 року в травні 2010 року, тому процедура розслідування та ведення обліку професійних захворювань на момент виникнення спірних правовідносин визначалась Порядком розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві (далі - Порядок № 1112), який був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112 (втратила чинність з 01 січня 2012 року).
       Професійний характер захворювання визначається експертною комісією у складі спеціалістів спеціалізованого лікувально-профілактичного закладу згідно з переліком, що затверджується МОЗ та проводиться відповідно до процедури встановлення зв`язку захворювання з умовами праці згідно з додатком 13 Порядку № 1112.
       Зв`язок професійного захворювання з умовами праці працівника визначається на підставі клінічних даних і санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, що складається установою державної санітарно-епідеміологічної служби, яка обслуговує підприємство, де працює хворий, за участю спеціалістів (представників) підприємства, первинної організації профспілки, членом якої є хворий, або уповноваженої найманими працівниками особи з питань охорони праці, якщо хворий не є членом профспілки, та робочого органу виконавчої дирекції Фонду за місцезнаходженням підприємства (пункт 70 Порядку).
      Пунктом 72 Порядку передбачено, що для встановлення діагнозу і зв`язку захворювання з впливом шкідливих виробничих факторів і трудового процесу головний спеціаліст з професійної патології міста, області направляє хворого до спеціалізованого лікувально-профілактичного закладу.
      У спірних випадках для остаточного вирішення питання про наявність професійного захворювання особа направляється до Інституту медицини праці Академії медичних наук (м. Київ). У разі незгоди хворого або роботодавця з рішенням Інституту щодо встановлення діагнозу і зв`язку захворювання із впливом шкідливих виробничих факторів і трудового процесу воно може бути оскаржено в судовому порядку.
      Відповідно до процедури встановлення зв`язку захворювання з умовами праці згідно з додатком 13 Порядку № 1112 професійний характер захворювання (отруєння) встановлюється експертною комісією спеціалізованого лікувально-профілактичного закладу, склад якої затверджує керівник цього закладу. Рішення про зв`язок захворювання з умовами праці приймається на підставі клінічних, функціональних досліджень (амбулаторних або стаціонарних) з урахуванням відомостей, зазначених у  відповідних документах.   
       Висновок експертної комісії спеціалізованого лікувально-профілактичного закладу про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання хворому не видається, а надсилається головному спеціалісту з професійної патології Автономної Республіки Крим, області, міст Києва і Севастополя за місцем роботи або проживання хворого. Хворому видається довідка про стаціонарне (амбулаторне) обстеження в спеціалізованому лікувально-профілактичному закладі. У висновку крім діагнозу обов`язково зазначається встановлення (невстановлення) професійного характеру захворювання.
       Відповідно до положень пункту 75 Порядку № 1112 у разі встановлення професійного захворювання спеціалізованими лікувально-профілактичними закладами стосовно кожного хворого складається повідомлення про професійне захворювання за формою П-3, яке протягом трьох діб після встановлення діагнозу надсилається роботодавцю та керівнику підприємства, шкідливі виробничі фактори на якому призвели до виникнення професійного захворювання, установі державної санітарно-епідеміологічної служби, яка обслуговує це підприємство, робочому органу виконавчої дирекції Фонду за місцезнаходженням підприємства.
      Роботодавець організовує розслідування причин виникнення професійного захворювання та наказом призначає комісію з розслідування причин виникнення професійного захворювання (далі - комісія з розслідування), до складу якої входять представник установи державної санітарно-епідеміологічної служби, яка обслуговує підприємство (голова комісії), представники лікувально-профілактичного закладу, що обслуговує підприємство, підприємства, працівником якого є потерпілий, первинної організації профспілки, членом якої є потерпілий, або уповноважена найманими працівниками особа з питань охорони праці, якщо потерпілий не є членом профспілки, робочого органу виконавчої дирекції Фонду за місцезнаходженням підприємства. До розслідування в разі потреби можуть залучатися представники інших органів.
       Комісія з розслідування зобов`язана провести розслідування обставин та причин виникнення професійного захворювання та скласти акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4, який надсилається роботодавцем потерпілому, лікувально-профілактичному закладу, що обслуговує це підприємство, робочому органу виконавчої дирекції Фонду та первинній організації профспілки, членом якої є потерпілий або уповноваженій найманими працівниками особі з питань охорони праці, якщо потерпілий не є членом профспілки. Примірник акта надсилається установі державної санітарно-епідеміологічної служби, яка обслуговує підприємство, для аналізу і контролю за виконанням заходів.
        Позивач звернулась із позовом про зобов`язання відповідачів видати акт про  умисне пошкодження здоров`я  06 листопада 2007 року.
       З урахуванням встановлених обставин в межах позовних вимог суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки спеціалізованими лікувально-профілактичними установами зв`язок захворювань  ОСОБА_1 з умовами праці у ДП`Добропіллявугілля»  не встановлено та не підтверджено,   повідомлення  за формою П-3 уповноваженою медичною установою не складалось та на адресу ДП »Добропіллявугілля»   не направлялось, у зв`язку із чим розслідування причин виникнення професійного захворювання у позивача підприємством не організовувалось, а відтак і акт такого розслідування за формою П-4 не складався.
     Згідно положень статей 76, 81  ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.  
      Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.          
      Доказів, які б свідчили про неналежне виконання  відповідачами своїх обов`язків відповідно до Порядку № 1112, позивачем також не надано.
      Всі інші вимоги є похідними від позовної вимоги про видачу акту, а тому також є безпідставними.
      Суд першої інстанції  в мотивувальній частині рішення правильно послався на  Порядок проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві , однак помилково  зазначив, що порядок  затверджений постановою Кабінету Міністрів України  від 30 листопада 2011 року № 1232, який не був чинним на момент ініціювання позивачем процедури встановлення професійного захворювання.
      Порядок, який був чинним на момент ініціювання позивачем процедури встановлення професійного захворювання на травень 2010 року та регулював процедуру розслідування причин виникнення та встановлення професійного захворювання був затверджений постановою Кабінету Міністрів України  від 25 серпня 2004 року № 1112 , однак вказане на правильність висновків суду не впливає,оскільки чинний на момент ініціювання позивачем процедури встановлення професійного захворювання Порядок № 1112 містив аналогічні положення, що і Порядок № 1232.
     Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди з висновкам суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
    При вирішенні справи суд першої інстанції  правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
    З урахуванням наведеного,   оскаржуване   рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи  апеляційної скарги цих висновків не спростовують.
    Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарг і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.
   Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.368,374, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Добропільського міськрайонного суду від 03 липня 2019 року  залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: