ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/20576/18                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Маруліна Л.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  30 січня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Степанюка А.Г., секретар судового засідання Гордієнко Л.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 жовтня 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України, третя особа -  Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України, про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії    

                                                 В С Т А Н О В И В :
06.12.18 р. ОСОБА_1 звернувся до суду до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України, третя особа -  Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України, про визнання протиправною відмову Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України у виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно; зобов`язання Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане під час проходження військової служби речове майно згідно з довідкою від 09.11.2018 року № 711 у сумі 126    729,24 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що йому повинна бути виплачена грошову компенсацію за неотримане під час проходження військової служби речове майно, оскільки  військовослужбовці після звільнення з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 жовтня 2019 р. у позов задоволено повністю: визнано протиправною відмову Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України у виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно, зобов`язано Центр забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за не отримане під час проходження військової служби речове майно згідно з довідкою від 09.11.2018 року № 711 у сумі 126 729,24 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на неправильність застосування норм права,  просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що відмова у виплаті грошової компенсації вартості за неотримане речове майно при звільненні з військової служби позивачу є правомірною, оскільки Позивач, надавши згоду про виключення його зі списків особового складу військової частини, погодився з тим, що з ним проведено всі необхідні розрахунки. Законодавством не передбачено виплати грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, особам звільненим з військової служби та втратили статус військовослужбовця.
          Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, яким підтримано висновки суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 311 КАС України, апеляційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 наказом начальника Генерального штабу – Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 09.06.2017 року № 244 призначений на посаду заступника начальника гідрометеорологічної служби Збройних Сил України військової частини НОМЕР_1 , військове звання полковник.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.07.2017 року № 124 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення.
Наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 31.08.2018 року № 479 ОСОБА_1 звільнено із займаної посади та з 31.08.2018 року зараховано на підставі підпункту першого пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 у розпорядження начальника Генерального штабу – Головнокомандувача Збройних Сил України із утриманням на час перебування у розпорядженні у списках військової частини НОМЕР_1 .
Наказом начальника Генерального штабу – Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 26.10.2018 року № 573 ОСОБА_1 звільнено у запас (у зв`язку із проведенням організаційних заходів).
На підставі наказу НГШ-ГЗС України від 26.10.2018 року № 573 Центром забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України 09.11.2018 року видано довідку № 711 про вартість речового майна, що належить до видачі полковнику ОСОБА_1 .
Зі змісту витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.11.2018 року № 214, вбачається, що у зв`язку із звільненням у запас ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні начальника Генерального штабу – Головнокомандувача Збройних Сил України, наказано виплатити грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно у розмірі 126 729,24 грн.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.11.2018 року № 217 з 14.11.2018 року виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення.
14.11.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України із рапортом, яким просив виплатити йому компенсацію вартості за неотримане речове майно відповідно до вимог пункту 1 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пункту 4 «Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року № 178.
На даний рапорт відповідачем надано відповідь від 14.11.2018 року про відмову у здійсненні виплати вказаної грошової компенсації зв`язку з відсутністю бюджетного призначення за КВКП 2101020 КЕКВ 2210 код видатків 026 (виплата компенсацій за одяг, взуття, обмундирування тощо, відповідно до законодавства). 
Вважаючи висновки відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.
Відповідно до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Нормативно-правовим актом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закону № 2011).
Статтею 1 Закону № 2011 передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).
Згідно частини першої статті 9-1 Закону № 2011 речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі – Порядок № 178).
Пунктами 2, 3 Порядку № 178 визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
З вищенаведеного вбачається, що військовослужбовцям гарантується грошова компенсація за неотримане речове майно у разі звільнення з військової служби. Зазначені гарантії реалізуються відповідним зверненням (рапортом) військовослужбовця на підставі наказу, в тому числі, командира (начальника) військової частини про розмір грошової компенсації згідно довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.
Згідно до змісту абзаців першого та третього пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Зазначені правові норми є нормами спеціального законодавства і підлягають до застосування при визначенні структури, порядку та умов грошового забезпечення військовослужбовцям.
Разом з тим, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців не врегульовані положеннями спеціального законодавства.
Згідно статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
За приписами статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку .
Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців не встановлено відповідальність за невиплату або несвоєчасну виплату належних військовослужбовцям сум, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 01.03.2018р. у справі №806/1899/17, від 01.03.2018р. 806/1551/17, від 19.04.2018р. у справі №806/1183/16 та від 14 березня 2019 року у справі №820/660/17.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки позивач відповідає вимогам, встановленим пунктами 2 та 3 Порядку № 178, та виплата вказаної компенсації передбачена в наказі командира військової частини НОМЕР_1 від 09.11.2018 № 214, то він має право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню.
Крім того, відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» (рішення від 08.11.2005), якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Тобто, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
З огляду на вказане всі аргументи апелянта не заслуговують уваги, оскільки вони не спростовують вірних висновків суду першої інстанції і не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Стаття 77 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для його скасування. 
Повне судове рішення складено 30.01.2020 р.
Керуючись статтями 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд
                                                   П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 жовтня 2019 р. – залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 жовтня 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України, третя особа -  Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України, про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії - залишити без змін.
Постанова  суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

         Колегія суддів:                                                                                  О.В. Карпушова

                                                                                                    О.В. Епель
                                                                                                                        
                                                                                                    А.Г. Степанюк