УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/1868/19 Головуючий у 1-й інст. Коваленко В. П. 
Категорія 18 Доповідач Трояновська  Г. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді        Трояновської Г.С.
суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.
                       
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення сторін по справі в м. Житомирі цивільну справу № 279/1868/19 за позовом Комунального підприємства «Теплозабезпечення» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Теплозабезпечення» на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 листопада 2019 року, ухваленого під головуванням судді Коваленко В.П. у м. Коростені, 

в с т а н о в и в:
        
У   квітні 2019 року КП "Теплозабезпечення" звернулося до суду із названим позовом, в обґрунтування вимог якого зазначило, що воно є надавачем послуг по теплопостачанню. Посилалось на те, що ОСОБА_1 , зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 , є співвласником ( наймачем) вказаної квартири, яка знаходиться в житловому будинку, приєднаному до централізованої системи теплопостачання, тому є абонентом Комунального підприємства теплозабезпечення, споживачем послуг з централізованого теплопостачання та використовує такі послуги фактично до цього часу. Позивач вказав, що між КП « Теплозабезпечення» і відповідачем встановились фактичні договірні відносини з приводу надання житлово - комунальних послуг, однак відповідач вчасно не сплачує кошти за надані послуги і основна заборгованість згідно виписки з особового рахунку № 2702 ( квартира АДРЕСА_1 , загальна площа 59,50 кв.м.) з квітня 2016 року по квітень 2019 року складає 28134,71 грн. Виходячи із наведеного, просив стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості та 1921 гривень витрат по оплаті послуг судового збору.
Заочним рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 31 липня 2019 року позов задоволено в повному обсязі.
Ухвалою цього суду від 6 вересня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення Коростенського міськрайонного суду від 31 липня 2019 року скасовано.
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі КП "Теплозабезпечення", посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Зазначає, що при ухваленні судового рішення судом першої інстанції не враховано, що фактична відсутність особи в оспорюваний період не звільняє її від обов`язку сплати наданих послуг з теплопостачання, оскільки послуга надається в квартиру через систему централізованого теплопостачання протягом опалювального сезону. Окрім того вказує, що особи, які перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати у займаному приміщенні, мають ті ж самі права і несуть відповідно обов`язки як наймач та члени його сім`ї, а відтак відповідач має сплатити нараховану суму заборгованості.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що судом першої інстанції не встановлено будь-яких доказів, які надавали б змогу суду зробити висновок про те, що відповідач є споживачем послуг, що надаються позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки ціна позову в даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що  відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна одноосібним власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 ( а.с. 58-61).
ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 , на час звернення позивача до суду із вказаним позовом була зареєстрована у зазначеній квартирі.
Квартира АДРЕСА_1 знаходиться в житловому будинку, приєднаному до централізованої системи теплопостачання.
Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача з оплати наданих послуг із теплопостачання за період з квітня 2016 року по квітень 2019 року складає 28 134,71 грн.
Судом першої інстанції також встановлено, що довідкою ОСЖББ « Рідна Домівка» від 14.08.2019 року підтверджується, що ОСОБА_1 дійсно проживає по АДРЕСА_3 з листопада 2008 року, власником квартири АДРЕСА_4 є її батько ОСОБА_2 ( а.с. 48).
Відповідно до довідки № 84/10/22-01-04-01-19 від 20.08.2019 року, виданої Державною фіскальною службою України Головного управління ДФС у Хмельницькій області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 14 грудня 2009 року безперервно працює в органах державної податкової служби, а з 04 березня 2016 року на посаді завідувача сектору митного аудиту управління аудиту Головного управління ДФС у Хмельницькій області, що стверджується також копією трудової книжки . ( а.с. 49-53 )
За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області вбачається, що з 14.08.2019 зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем реєстрації відповідача ОСОБА_1 є АДРЕСА_5 ( а.с. 63).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем, в розумінні положень чинного законодавства України, не доведено, що відповідач є споживачем послуг, що їх надає КП « Теплозабезпечення».
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення, житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Пунктом першим частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» встановлено обов`язок споживача оплатити надані послуги.
Наведеними положеннями законів передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року № 45, передбачено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 , п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг, тоді як на споживача покладається обов`язок своєчасно оплачувати надані житлово-комунальні послуги.
Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.
Достовірно встановивши, що ОСОБА_1 фактично не користувалася житлово-комунальними послугами, що надавалися за адресою: квартира АДРЕСА_1 у спірний період, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову. 
Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити таке.
За змістом статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
Відповідно до статті 319 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує.
Стаття 322 ЦК України покладає на власника майна тягар його утримання. Зокрема власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Встановлено, що квартира  АДРЕСА_1 , що розташована у багатоквартирному будинку та під`єднана до єдиної централізованої системи теплопостачання належить на праві власності ОСОБА_2 , який і зобов`язаний нести витрати по її утриманню.
За змістом ч.2 ст. 19 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», якщо жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин є власник зазначеного приміщення.
Згідно зі ч.3 ст. 156 ЖК України участь інших осіб, які проживають у приватизованому житловому приміщенні, визначаються його власником і обов`язки з оплати комунальних послуг у них виникають лише перед останнім.
Оскільки ОСОБА_1 не є власником зазначеної квартири, то правові підстави для стягнення з неї заборгованості відсутні.
З огляду на наведене колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.
Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 368, 370, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Теплозабезпечення» залишити без задоволення.
Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути  оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. 
Повний текст постанови складено 13.01.2020.

Головуючий                 Судді