П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

28 січня 2020 року                                                                                      м. Київ
 
Справа № 22-212                                                    Головуючий у1-й інстанції - Шум Л. М.
Унікальний № 759/11198/16-ц                                                         Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:
 
                    головуючого                                       Пікуль А. А.
                    суддів                                                  Гаращенка Д. Р.
                                                                                 Невідомої Т. О.
 
                    за участю секретаря                           Пузикової В. В.
                    
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 листопада 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
 
у с т а н о в и л а:
 
У серпні 2016 року ПАТ «Банк Кредит Дніпро» пред`явив в суд позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 132 779,30 доларів США та судовий збір (а.с.2-5).
Позов було обґрунтовано таким. 22 серпня 2008 року між ЗАТ КБ «Кредит Дніпро», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 220808-К/1, відповідно до умов якого позивачу наданий кредит в сумі 340 000 доларів США, терміном повернення до 22 серпня 2011 року або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом. У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, за відповідачем утворилась заборгованість. 
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2010 року з відповідача стягнуто заборгованість в сумі 2 237 581,01 грн. В ході примусового виконання рішення суду за рахунок ціни майна, переданого у власність стягувачу, розмір заборгованості зменшився на 218 248,97 доларів США (1 744 464,00 грн). Частина непогашеної заборгованості, станом на 09 серпня 2016 року, становить: заборгованість за кредитом - 73 385,72 доларів  США, відсотки - 354 458,36 доларів США, пеня за кредитом - за період з 22 серпня 2013 року по 09 серпня 2016 року - 10 391,42 доларів США, пеня за відсотками за період з 22 серпня 2013 року по 09 серпня 2016 року - 48 327,82 доларів США. Загальна сума заборгованості складає 486 563,32 доларів США 
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 19 листопада 2019 року у задоволенні позову ПАТ «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено за безпідставністю заявленого позову.
 
Не погодившись з рішенням суду, АТ «Банк Кредит Дніпро» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи,  порушення норм матеріального права та порушення норм процесуального права в частині розгляду справи у відсутність позивача, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ «Банк Кредит Дніпро»  задовольнити (а.с.174-176). 
У своєму відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 , адвокат Бреус Є. В., вказав, що районний суд дійшов правильного висновку, що позовна вимога про стягнення заборгованості за кредитом, відсотками та пенею є безпідставною, оскільки банком вже реалізоване право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості в національній валюті, за результатами чого ухвалене рішення суду про задоволення позовних вимог у розмірі 2 239 531 грн 01 коп. Постановою державного виконавця від 27 квітня 2017 року виконавче провадження завершене. Також представник відповідача вказав на відсутність порушення районним судом норм процесуального права, оскільки судова повістка направлялась АТ «Банк Кредит Дніпро» за зазначеною ним адресою місцезнаходження, тому вважається, що позивач був повідомлений належним чином про дату, час і місце судового засідання.
 
Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., пояснення учасників справи: представника АТ «Банк Кредит Дніпро», адвоката Лисенка В. М., який підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити; представника ОСОБА_1 , адвоката Бреуса Є. В., який заперечував проти апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає  частковому задоволенню  з таких підстав.
Судовим розглядом встановлено, що 22 серпня 2008 року між ЗАТ КБ «Кредит Дніпро», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 220808-К/1 (а.с.7-12), в силу п.1.1 якого банк надає позичальнику відкличний споживчий кредит у сумі 304 000 доларів США, на споживчі цілі, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати, та повернути кредит, та сплатити плату за користування кредитом. Плата за користування одержаним кредитом встановлюється у розмірі 17 % річних (п. 1.3.). Термін повернення кредиту не пізніше 22 серпня 2011 року (п. 4.3 Договору).
В забезпечення належного виконання зобов`язань позичальника за договором, позичальник забезпечує надання, а банк приймає в іпотеку: садовий будинок НОМЕР_1 , земельну ділянку площею 0,0772 га в Київській обл., Києво-Святошинському районі, с. Петропавлівська Борщагівка «Совнархозовець», СТ урочище « Чайка », земельна ділянка (п. 2.1 Договору).
Пунктом 5.6 Договору передбачене право банку вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди і відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань.
 
23 березня 2010 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» боргу в розмірі 2 239 531,01 грн - залишок боргу становить 445 413,11 грн.
Постановою державного виконавця від 27 квітня 2017 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду (а.с.121).
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 09 серпня 2016 року розмір заборгованості за кредитним договором № 220808-К/ склав 486 536,32 доларів США (12 076 328,95 грн), з яких: за кредитом - 73 385,72 доларів США (1 821 407,08 грн), відсотки - 354 458,36 доларів США (8 797 528,54 грн), пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 10 391,42 доларів США (257 911,29 грн), пеня за несвоєчасне погашення відсотків 48 327,82 доларів США (1 199 479,04 грн) (а.с.17-21).
Відмовляючи у задоволенні позову АТ «Банк Кредит Дніпро», районний суд виходив з того, що вимоги Банку про стягнення заборгованості за кредитом, відсотками, пенею  є безпідставними, оскільки Банком вже реалізоване право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості в національній валюті, за результатами чого ухвалене рішення суду про задоволення позовних вимог в розмірі 2 239 531 грн 01 коп. Постановою державного виконавця від 27 квітня 2017 року виконавче провадження завершене. 
Звертаючись до суду з указаним позовом позивач не навів жодних підстав і доказів про наявність іншої заборгованості за кредитним договором від 22 серпня 2008 року, укладеним між ЗАТ «Кредит Дніпро», та відповідачем ОСОБА_1 . 
 
При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги позивача апеляційний суд  виходить з наступного.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, є доведеними.
Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.
Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.
Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для відмови у задоволенні заявленого позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення (а.с.170-171).
Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.
 
Доводи апеляційної скарги позивача щодо порушення районним судом норм матеріального права при вирішенні спору відхиляються апеляційним судом як безпідставні з огляду на таке.
          Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в силу яких одна особа (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
          Відповідно ч. 1 ст. 598 ЦК України  зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
          Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Згідно ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
          
          У висновку щодо застосування норм права, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц зазначено, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.
Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.
Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором.
У правових позиція викладених у постановах Верховного суду від 19 вересня 2018 року справа № 643/16336/16-ц, провадження № 61-12848св18 (ЄДРСРУ № 76596781), від 12 вересня 2018 року справа № 473/825/16-ц, провадження № 61-3240св18 (ЄДРСРУ № 76502922), 12 вересня 2018 року справа № 186/1974/14-ц, провадження № 61-24172св18 (ЄДРСРУ № 76502947) зазначається, що кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12).
 
У даних правовідносинах матеріали справи свідчать, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2010 року з відповідача стягнуто заборгованість в сумі 2 237 581 грн 01 коп., яка утворилась станом на 01 червня 2009 року і включає дострокове повернення суми кредиту у повному обсязі, а також нараховані відсотки, пеню, інфляційні втрати, три відсотки річних на прострочені суми.
23 березня 2010 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» боргу в розмірі 2 239 531 грн 01 коп.         В ході примусового виконання указане рішення було виконане: частково за рахунок набуття Банком права власності на заставлене майно вартістю 1 744 464 грн., що підтверджується Банком у позовній заяві; залишок боргу у розмірі 445 413,11 грн. був погашений ОСОБА_1 31 березня 2017 року (а.с.123) та перерахований стягувачу згідно платіжного доручення № 40 від 18.04.2017 (а.с.121).
27 квітня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з  виконанням рішення суду у повному обсязі (а.с.121-122).
 
На обґрунтування заявленого  позову позивач, не оспорюючи ці обставини, вказував, що  майно було передане Банку з початковою ціною у розмірі 1 744 464 грн, але, оскільки кредит позичальнику надавався у валюті, Банком було конвертовано грошові кошти, внаслідок чого відбулося погашення заборгованості лише у розмірі 218 248,97 доларів США.
Отже на думку АТ «Банк Кредит Дніпро» загальна сума погашення за Кредитним договором № 220808-К/1 від 22 серпня 2008 року, з урахуванням здійснених погашень,  - 291 915,80 доларів США.
 
Ця позиція обґрунтовано визнана районним судом неприйнятною і такий висновок підтримується судом апеляційної інстанції з огляду на те, що заборгованість за Кредитним договором № 220808-К/1 від 22 серпня 2008 року у повному обсязі - 2 237 581 грн 01 коп., була стягнута та погашена у примусовому порядку (в ході виконавчого провадження) у тому розмірі і в тій валюті (українська гривня), які були заявлені до стягнення Банком.
Ураховуючи наведене, заявлення Банком позовних вимог із повторним розрахунком заборгованості починаючи з 2008 року, а  також нарахування відсотків та пені за період 2009 - 2016 років, тобто після закінчення строку кредитування, не ґрунтується на вимогах закону.
 
Водночас доводи апеляційної скарги позивача щодо порушення районним судом норм процесуального права, оскільки АТ «Банк Кредит Дніпро» не був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, заслуговують на увагу та можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення з огляду на таке.
Відповідно до ч. ч. 1-5  ст. 128 ЦПК України  суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. 
Згідно з ч. 1 ст. 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
Згідно п. 1. ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування чотирьох умов, однією з яких є та, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.
 
У даному випадку матеріали справи свідчать, що відповідно до наявних у матеріалах справи розписок АТ «Банк Кредит Дніпро» про час та місце розгляду справи, призначений на 06 червня 2019 року та на 30 жовтня 2019 року, був повідомлений (а.с.131, 135).
Згідно з довідкою від 30 жовтня 2019 року справу було знято з розгляду у зв`язку з тим, що суддя Шум Л. М. знаходилася в іншому судовому процесі у кримінальній справі (а.с.142).
Судове повідомлення про розгляд справи 19 листопада 2019 року направлене АТ «Банк Кредит Дніпро» на адресу м. Київ, вул. Мечникова, 3, повернулось до районного суду як не вручене з відміткою «адресат відсутній» (а.с.144).
Водночас у матеріалах справи містяться надані позивачем документи щодо зміни його місцезнаходження із зазначенням нової адреси: 01033, м . Київ , вул . Жилянська, буд. 32 (а.с.115).
При вирішенні питання розгляду справи у відсутність позивача районний суд не звернув увагу на вказані обставини та розглянув справу і ухвалив рішення у відсутність позивача, який не був належним чином повідомлений про дату, місце та час розгляду справи.
 
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
          З огляду на викладене, апеляційний суд доходить висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення, у зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.
 
Керуючись ст. ст. 367-368, 374-376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» задовольнити частково.
 
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
 
Повний текст постанови складений 06 лютого 2020 року.

Головуючий                                                                                А. А. Пікуль
 
Судді                                                                                            Д. Р. Гаращенко
 
Т. О. Невідома