ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 січня 2020 року
м. Київ
справа № 674/1415/18
провадження № 51-4436 км 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду                у складі:
головуючого                                         ОСОБА_1 ,
суддів                                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання        ОСОБА_4 ,
прокурора                                             ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Хмельницького апеляційного суду від 06 червня 2019 року у кримінальному провадженні відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 01 лютого 2019 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн, без позбавлення права керування транспортними засобами.
Частково задоволено цивільний позов ОСОБА_7 до ТОВ «Енселко Агро»,                                        ПП «Українська пожежно-страхова компанія», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_6 , про відшкодування шкоди (ціна позову –192 345,80 грн).
Вирішено питання щодо стягнення зі ОСОБА_6 судових витрат і процесуальних витрат у дохід держави, а також щодо накладення арешту на речові докази.
Як встановив суд першої інстанції, ОСОБА_6 14 червня 2018 року, керуючи транспортним засобом – автомобілем ГАЗ– 322132-206, (номерний знак НОМЕР_1 ), який належить ТОВ «Енселко Агро», близько 16 год 20 хв, рухаючись по автодорозі Н–03 Житомир-Чернівці в напрямку м. Дунаївців, на відрізку автодороги 244 км + 300 м поблизу с. Вихрівка Дунаєвецького району Хмельницької області порушив правила безпеки дорожнього руху, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував технічної несправності робочої гальмівної системи та ходової частини автомобіля, а також дорожньої обстановки, втратив пильність і контроль за рухом керованого автомобіля, у забороненій для обгону ділянці дороги, здійснюючи обгін попутного транспортного засобу – екскаватора «Caterpillar – 304C» (номерний знак НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_8 , виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем «Fiat Dоblo» (номерний знак НОМЕР_3 ) під керуванням ОСОБА_7 , який рухався в зустрічному напрямку.
У результаті автопригоди водій автомобіля «Fiat Dоblo» ОСОБА_7 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, що привели до тривалого розладу здоров`я.
Під час керування транспортним засобом обвинувачений порушив пп. «б» п. 2.3., пункти 10.1, 12.1, 12.2, пп. «в» п. 14.2., пп. «г» п.14.6. Правил дорожнього руху.
Хмельницький апеляційний суд вироком від 06 червня 2019 року сасував вирок Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 01 лютого 2019 року стосовно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання та ухвалив новий вирок, яким  ОСОБА_6 призначив покарання за ч. 1 ст. 286 КК у виді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
У решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність призначеного додаткового покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, порушує питання про зміну вироку суду апеляційної інстанції в частині призначеного покарання. Свої вимоги скаржник мотивує тим, що, призначаючи додаткове покарання, суд апеляційної інстанції не врахував того, що він позитивно характеризується, кримінальне правопорушення вчинів уперше та з необережності, у тверезому стані, працює водієм, ця робота і професія є єдиним і основним джерелом існування для його родини. 
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги.
Від потерпілої ОСОБА_7 надійшло заперечення на касаційну скаргу, в якому вона просила залишити касаційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права під час ухвалення судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
За приписами ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412 – 414 цього Кодексу.
За змістом положень ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. 
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, кваліфікація його дій та призначення покарання у виді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян      у сумі 6800 грн у касаційній скарзі засудженого не оспорюються.
Доводи скаржника про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та даним про особу винного через суворість є безпідставними.
Так, мотивуючи своє рішення щодо недоцільності призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд першої інстанції взяв до уваги позитивну особу обвинуваченого, який злочин вчинив вперше, з необережності й у тверезому стані, працює водієм і ця робота і професія є єдиним та основним джерелом існування для його сім`ї, врахував, що на його утриманні перебувають троє малолітніх дітей та дружина, зважив на клопотання роботодавця з проханням не позбавляти ОСОБА_6 права керування транспортними засобами.
Крім того, суд першої інстанції зазначив у вироку, що врахував обставини, які пом`якшують покарання, – щире каяття і добровільне відшкодування шкоди.
Ці дані про особу винного та пом`якшуючі покарання обставини суд визнав такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, і дійшов висновку про можливість призначення засудженому покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн, без позбавлення права керування транспортними засобами.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпіла ОСОБА_7                              в апеляційній скарзі вказувала на те, що обставини, які пом’якшують покарання, – щире каяття і визнання вини у скоєному відсутні, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 не вибачився, вину визнав лише в суді. 
Апеляційний суд, скасовуючи вирок суду першої інстанції, оцінюючи правильність                          та справедливість призначеного ОСОБА_6 покарання, дійшов висновку, що під час призначення покарання суд першої інстанції залишив поза увагою та не проаналізував характеру й обсягу допущених обвинуваченим грубих порушень правил дорожнього руху, що спричинило легкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження і посягнуло на найвищу соціальну цінність у державі – здоров`я людини.
Також апеляційний суд зазначив, що наявність пом`якшуючої покарання обставини – добровільне часткове відшкодування шкоди, ставиться під сумнів з урахуванням розміру відшкодування такої шкоди в сумі 5000 грн. Вказав, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заявлений потерпілою, дорівнює 192345,80 грн; не врахував суд і поведінки обвинуваченого, який за весь час проведення досудового та судового розгляду відшкодував потерпілій незначну суму шкоди.
На підставі наведених обставин суд апеляційної інстанції, врахувавши мету покарання, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 більш суворого покарання, ніж було визначено судом першої інстанції.
З урахуванням вищевикладеного та конкретних обставин вчинення протиправного діяння колегія суддів вважає призначене ОСОБА_6 апеляційним судом покарання                                 у зазначеному виді й розмірі справедливим і таким, що відповідає вимогам ст. 65 КК.
Доводи в касаційній скарзі засудженого про те, що вирок апеляційного суду є незаконним і підлягає скасуванню відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК у зв’язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, є безпідставними.
Відповідно до вимог ст. 420 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі, зокрема, необхідності застосування більш суворого покарання. Вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироків.
При перевірці матеріалів кримінального провадження встановлено, що апеляційний суд дотримався цих вимог Закону, перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, ухвалений вирок відповідає вимогам статей 370, 420 КПК. 
За таких обставин колегія суддів вважає, що судове рішення є законним та обґрунтованим і не вбачає підстав для його скасування, а тому касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Хмельницького апеляційного суду від 06 червня 2019 року у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                              ОСОБА_3