Номер провадження: 22-ц/813/2403/19 
Номер справи місцевого суду: 522/20922/16-ц
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В.
Доповідач Ващенко  Л. Г.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2019 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді Ващенко Л.Г.
суддів - Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,
за участі секретаря - Маслова Р.Ю.

з участю: представника відповідача товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» і представника позивача ОСОБА_1.

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2018 року (одноособово суддя Домусчі Л.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА
(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)
07.11.2016 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 , товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія«Альфа-Гарант» (далі-Товариство) про стягнення шкоди, завданої джерелом підвищеної безпеки, і, остаточно уточнивши позов, просив: стягнути з ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 5 000 гривень; стягнути з Товариства страхове відшкодування у розмірі 20 536, 81 гривень.
Позов обґрунтовано наступним.
16.12.2015 року, о 09:34 годин в м. Одесі, ОСОБА_2 керуючи автомобілем Renault Kangoo № НОМЕР_2 по вул. Черняховського, під час руху заднім ходом, не звернувся до сторонніх осіб та не переконався у безпеці руху, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем Citroen н/з НОМЕР_1 під керуванням позивача, чим порушив вимоги п.10.9 Правил дорожнього руху.
Постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 10.03.2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, постанова набрала законної сили 21.03.2016 р.
Відповідно до полісу №АІ/5352679 від 19.01.2015 р., власник автомобіля застрахував свою цивільно-правову відповідальність, а страховиком за полісом є Товариство. 
Позивач здійснив відновлювальний ремонт транспортного засобу Citroen н/з НОМЕР_1 за власні кошти, і, згідно квитанцій №15248416 від 12.02.2016 р, №15630216 від 14.03.2016 р., №15630081 від 14.03.2016 р., (в тому числі комісія банку), видаткової накладної №5997 від 10.02.2016 р., вартість відновлювального ремонту становить 40 818,20 гривень. Товариство здійснило виплату страхового відшкодування на користь позивача, як власника транспортного засобу, відповідно до Звіту про вартість матеріального збитку №171000 від 21.01.2016 р. ТОВ «Експертум-АВЕ», у розмірі 18 915,20 гривень. 
Згідно висновку експерта №17-2085 від 01.12.2017 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого внаслідок ДТП 16.12.2015 року транспортного засобу Citroen н/з НОМЕР_1 , станом на день складання акту виконаних робіт, визначено у розмірі 40 452,01 гривень. Оскільки страхова компанія виплатила страхове відшкодування не у повному обсязі, позивач просив стягнути зі страхової компанії різницю у розмірі 20 536, 81 грн. (40 452,01 грн. - 1 000 грн. (франшиза) - 18 915, 20 грн. (сума виплаченого страхового відшкодування). 
Товариство 16.04.2018 року надало до суду першої інстанції відзив на позов, в якому просило відмовити у задоволенні позову.
У судовому засіданні в суді першої інстанції 30.05.2018 року представник позивача просив задовольнити уточнені позовні вимоги, представник Товариства просив у позові відмовити, підтримав пояснення у відзиві на позов від 16.04.2018 року, відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.05.2018 року позов задоволено. Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 5 000 гривень та судовий збір у розмірі 275,60 гривень, а з Товариства на користь позивач страхове відшкодування у розмірі 20 536,81 гривень і судові витрати: судовий збір у розмірі 275,60 гривень і витрати за проведення експертизи у розмірі 4 902,48 гривень.
(короткий зміст вимог апеляційної скарги)
Товариство не погодилось із рішенням суду першої інстанції від 30.05.2018 року і в особі представника подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалите нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)
Апеляційна скарга представника Товариства зазначає: 
Товариство належним чином та у повному обсязі виконало свої зобов`язання за полісом № АІ/5352679, сплативши позивачу страхове відшкодування в загальному розмірі 18 915,20 гривень.
Позивачем у позовній заяві не наведено жодних обґрунтувань, які б свідчили про порушення Товариством вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власникам наземних транспортних засобів» (далі-Закон 1) щодо порядку або строків виплати страхового відшкодування. Позивач лише не погоджується з визначеним Товариством розміром страхового відшкодування. Позивач повинен був довести, що завданий йому розмір матеріального збитку є більшим ніж визначений належним оцінювачем ТОВ «Експертум-АВЕ» у Звіті № 17100 від 21.01.2016 року.
Товариство зазначало, що ст. 29 Закону 1 не спроста передбачено визначення розміру страхового відшкодування страховиком саме на підставі акту авто-товарознавчого дослідження. При проведенні авто-товарознавчого дослідження, згідно методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, експерт або оцінювач використовує середньо-ринкові показники на ціни та запчастини у відповідному регіоні, а рахунок або акт виконаних робіт СТО виражає виключно ціни на конкретному СТО. Тобто, на одному СТО можна відремонтуватись дорожче, а на іншому дешевше, тому і повинні використовуватись середньо-ринкові показники. Саме тому Товариство не могло погодитись з актом виконаних робіт наданим позивачем, так як ціни зазначені у ньому є вищими за середньо-ринкові.
На підставі клопотання позивача, у справі призначено і проведено судову авто- товарознавчу експертизу, яка і стала основою для визначення розміру матеріального збитку судом першої інстанції.
Товариство, ознайомившись з висновком експерта № 17-2085 від 01.12.2017 року виявило, що експерт, замість того, щоб визначити об`єктивний розмір матеріального збитку, якого зазнав позивач, шляхом визначення вартості відновлювального ремонту за середньо-ринковими цінами, просто взяв і застосував коефіцієнт фізичного зносу до вартості всіх запчастин, які підлягають заміні, згідно акту виконаних робіт. Відповідач заперечував і вказував, що вартість ремонту завищена, а судовий експерт просто використав ціни з акту виконаних робіт. Експерт транспортний засіб не оглядав і не пересвідчився, чи дійсно автомобіль відремонтований, а якщо і відремонтований, то чи відповідає характер фактично проведених робіт акту виконаних робіт.
Товариство подало клопотання про призначення у справі додаткової судової експертизи в якому просило шляхом безпосереднього огляду автомобіля визначити характер та обсяг фактично здійснених ремонтних робіт автомобіля Citroen р/н НОМЕР_1 й визначити розмір матеріального збитку, виходячи з характеру і обсягу фактично здійснених робіт, проте клопотання Товариства необґрунтовано залишено без задоволення.
(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 в особі представника просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, зазначаючи:
Внаслідок ДТП, що сталася 16.12.2015 року, автомобілю Citroen р/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , завдані механічні ушкодження, що підтверджується схемою місця ДТП, а саме: деформація капоту, переднього бамперу, правового переднього крила, розбита права передня фара, права передня протитуманна фара та парктронік, пошкоджено лакофарбове покриття переднього бамперу. Детальний перелік пошкоджень був складений аварійним комісаром, як представником Товариства. Окрім зазначених в акті пошкоджень, у графі «Інше» вказано, що на момент огляду бампер не був знятим та можливі приховані пошкодження.
На підставі акту огляду, був складений звіт про вартість матеріального збитку № 17100 від 21.01.2016 року ТОВ «Експертум-АВЕ», за яким вартість відновлювального ремонту склала 19 915,20 гривень (з ПДВ), з урахуванням зносу.
Проте, оскільки аварійним комісаром зазначено, що можливі і приховані пошкодження, у звіті про вартість матеріального збитку № 17100 від 21.01.2016 року, такі пошкодження не були враховані.
Товариство зазначає, що не погоджується з актом виконаних робіт, оскільки ціни, зазначені у ньому є вищими за середньо-ринкові. Зазначене твердження є домислами та припущеннями Товариства, відповідачем не надано жодних доказів, що підтверджують зазначені обставини, таке зауваження свідчить про ухилення Товариства від обов`язку сплатити страхове відшкодування.
Представником страховика ОСОБА_1 було запропоновано здійснити відновлення пошкодженого транспортного засобу на станції технічного обслуговування, що належить ТОВ «АДІС-Авто», з наступним відшкодуванням вартості такого ремонту. Саме Товариство направило позивача на зазначене СТО , а в апеляційній скарзі звертає увагу на різницю в цінах на тому чи іншому СТО. Такі дії апелянта свідчать про те, що він завідомо був обізнаний щодо цін, встановлених ТОВ «АДІС-Авто».
За клопотанням представника позивача, на підставі ухвали суду від 25.04.2017 року, у справі призначено і проведено судову авто-товарознавчу експертизу з метою визначення розміру шкоди, оскільки позивач не погодився з висновками страхової компанії щодо розміру відшкодування.
Товариство у скарзі посилається на те, що висновок експерта № 17-2085 від 01.12.2017 року є необ`єктивним, оскільки експерт застосував коефіцієнт фізичного зносу до вартості всіх запчастин, які підлягають заміні. Проте, дії експерта відповідають вимогам законодавства, оскільки відповідно ст. 29 Закону 1, у зв`язку з пошкодженнями транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Експерт, який склав висновок, є особою, що володіє спеціальними знаннями у сфері визначення розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу.
Товариство не надає жодних доказів, що свідчили б про необ`єктивність зазначеного висновку, у скарзі лише зазначає власні припущення, ігноруючи вимоги ст. 81 ЦПК України, яка передбачає обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
Незгода з висновком експерта свідчить лише про небажання відшкодувати ОСОБА_1 витрати, які він здійснив для відновлення транспортного засобу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)
Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.
16.12.2015 року, о 09:34 годин в м. Одесі, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Renault Kangoo № НОМЕР_2 по вул. Черняховського, під час руху заднім ходом, не звернувся до сторонніх осіб та не переконався у безпеці руху, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем Citroen н/з НОМЕР_1 під керуванням позивача, чим порушив вимоги п.10.9 Правил дорожнього руху.
Постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 10.03.2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, постанова набрала законної сили 21.03.2016 р. (а.с.6-12,18-20 т.1).
Відповідно до полісу №АІ/5352679 від 19.01.2015 р., ОСОБА_4 , як власник автомобіля Renault Kangoo № НОМЕР_2 , застрахував свою цивільно-правову відповідальність, страховиком за полісом є Товариство, ліміт за шкоду, заподіяну майну - 50 000 гривень, франшиза - 1 000 гривень (а.с.13-17, т.1). 
Позивач здійснив відновлювальний ремонт транспортного засобу Citroen н/з НОМЕР_1 за власні кошти, і, згідно квитанцій №15248416 від 12.02.2016 р, №15630216 від 14.03.2016 р., №15630081 від 14.03.2016 р., (в тому числі комісія банку), видаткової накладної №5997 від 10.02.2016 р., вартість відновлювального ремонту становить 40 818,20 гривень (а.с.27-37 т.1). 
Товариство здійснило виплату страхового відшкодування на користь позивача, як власника транспортного засобу відповідно до Звіту про вартість матеріального збитку №171000 від 21.01.2016 р. ТОВ «Експертум-АВЕ» у розмірі 18 915,20 гривень (а.с.22-26,71-74,77,78,80-83,86-88 т.1). 
Згідно висновку №17-2085 від 01.12.2017 року судової автотоварознавчої експертизи автомобіля Citroen СА, № НОМЕР_1, вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого внаслідок ДТП 16.12.2015 року транспортного засобу Citroen НОМЕР_1 , станом на день складання акту виконаних робіт, становить 40 452,01 гривень (а.с.172-181 т.1).
12.04.2018 року позивач уточнив позов, подавши заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 5 000 гривень, а з Товариства стягнути страхове відшкодування у розмірі 20 536, 81 гривень (а.с.217 т.1).
30.05.2018 року представник Товариства подав клопотання про призначення додаткової судової автотоварознавчої експертизи (а.с.17,18 т.2).
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30.05.2018 року Товариству відмовлено у задоволенні клопотання про призначення додаткової судової автотоварознавчої експертизи (а.с.30,32-34 т.2).
Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались і нові докази не досліджувадись.
Між сторонами виникли правовідносини з відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, які регулюються нормами ЦК України і Законом 1.
(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)
Суд першої інстанції, задовольняючи позов про стягнення з Товариства страхового відшкодування у розмірі 20 536, 81 гривень і судових витрат виходив з того, що вимоги ОСОБА_1 до Товариства про стягнення страхового відшкодування є обґрунтованими і доведеними (а.с.35-37 т.2).
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у цій частині з таких підстав.
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком (ст. 990ч.ч.1,2ЦКУкраїни).
 Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (ст.22.1 Закону 1).
Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди (ст. 28 Закону 1).
У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29 Закону 1).
З матеріалів справи вбачається, що Товариство здійснило виплату страхового відшкодування на користь позивача, як власника транспортного засобу, відповідно до Звіту про вартість матеріального збитку №171000 від 21.01.2016 р. ТОВ «Експертум-АВЕ», у розмірі 18 915,20 гривень
Разом з тим, позивачздійснив відновлювальний ремонт транспортного засобу Citroen н/з НОМЕР_1 за власні кошти на СТО, яке визначило Товариство, на загальну суму 40 818,20 гривень.
Згідно висновку №17-2085 від 01.12.2017 року судової автотоварознавчої експертизи автомобіля Citroen СА, № НОМЕР_1, вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого внаслідок ДТП 16.12.2015 року транспортного засобу Citroen НОМЕР_1 , станом на день складання акту виконаних робіт, становить 40 452,01 гривень.
Оскільки страхова компанія виплатила страхове відшкодування не у повному обсязі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з Товариства різниці страхового відшкодування у розмірі 20 536, 81 гривень (40 452,01 гривень - 1 000 гривень (франшиза) - 18 915, 20 гривень (сума виплаченого страхового відшкодування). 
Суд також стягнув судові витрати з Товариства на користь позивача, які складаються із судового збору у розмірі 275,60 гривень та витрат за проведення експертизи у розмірі 4 902,48 гривень і документально підтверджені (а.с.1, 191 т.1).
(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)
Доводи представника Товариства у скарзі про те, що: позивач не довів, що завданий йому розмір матеріального збитку є більшим ніж визначений належним оцінювачем ТОВ «Експертум-АВЕ» у Звіті № 17100 від 21.01.2016 року; при проведенні авто-товарознавчого дослідження, згідно методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, експерт або оцінювач використовує середньо-ринкові показники на ціни та запчастини у відповідному регіоні, а рахунок або акт виконаних робіт СТО виражає виключно ціни на конкретному СТО, тому Товариство не могло погодитись з актом виконаних робіт наданого позивачем, так як ціни зазначені у ньому є вищими за середньо-ринкові; Товариство, ознайомившись з висновком експерта № 17-2085 від 01.12.2017 року виявило, що експерт, замість того, щоб визначити об`єктивний розмір матеріального збитку, якого зазнав позивач, шляхом визначення вартості відновлювального ремонту за середньо-ринковими цінами, просто взяв і застосував коефіцієнт фізичного зносу до вартості всіх запчастин, які підлягають заміні, згідно акту виконаних робіт; Товариство подало клопотання про призначення у справі додаткової судової експертизи в якому просило шляхом безпосереднього огляду автомобіля визначити характер та обсяг фактично здійснених ремонтних робіт автомобіля Citroen р/н НОМЕР_1 й визначити розмір матеріального збитку, виходячи з характеру і обсягу фактично здійснених робіт, проте клопотання Товариства необґрунтовано залишено без задоволення, - не заслуговують на увагу.
На підставі акту огляду автомобіля Citroen № НОМЕР_1, 21.01.2016 року ТОВ «Експертум-АВЕ» складений звіт про вартість матеріального збитку № 17100, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту склала 19 915,20 гривень (з ПДВ), з урахуванням зносу.
Аварійний комісар зазначив також, що можливі і приховані пошкодження, так, окрім зазначених в акті пошкоджень, у графі «Інше» вказано, що на момент огляду бампер не був знятим та можливі приховані пошкодження.
Зазначений Звіт про вартість матеріального збитку № 17100 від 21.01.2016 року такі пошкодження не врахував.
Представник Товариства запропонував ОСОБА_1. здійснити відновлення пошкодженого транспортного засобу на станції технічного обслуговування, що належить ТОВ «АДІС-Авто», з наступним відшкодуванням вартості такого ремонту. 
Товариство направило позивача на СТО ТОВ «АДІС-Авто», яке здійснило відновлювальний ремонт автомобіля позивача (а.с.27-36 т.1).
Відповідно до висновку експерта № 17-2085 від 01.12.2017 року, у зв`язку з пошкодженнями автомобіля позивача відшкодуванню підлягають витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. 
Суд першої інстанції надав належну оцінку усім наявнім у справі доказам, зокрема висновку експерта № 17-2085 від 01.12.2017 року, окремо, а також  достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Доводи представника позивача у відзиві на скаргу стосовно того, що Товариство не надало жодного належного і допустимого доказу на спростування доказів, наявних у справі щодо дійсних витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом автомобіля позивача з урахуванням зносу, прийняті до уваги судом апеляційної інстанції і є підставою для залишення без задоволення апеляційної скарги Товариства. 
(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)
Встановлено, що страхове відшкодування сплачено не у повному обсязі, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову в цій частині, захистивши порушене право позивача.
(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).
Рішення суду першої інстанції від 30.05.20198 року оскаржено Товариством.
Відповідач ОСОБА_2 , у встановленому законом порядку, рішення суду від 30.05.2018 року, не оскаржив.
Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення в частині стягнення з Товариства страхового відшкодування і судових витрат з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів залишає апеляційну скаргу представника Товариства без задоволення, а судове рішення в частині вирішення позовних вимог до Товариства - без змін.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).
Колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, тому Товариство не має права на відшкодування судових витрат.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» - залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2018 року в частині стягнення з товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1  страхового відшкодування у розмірі 20 536,81 гривень та судових витрат  - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і, відповідно до ст. 389 ч. 3 п. 2 ЦПК Украни, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 02.01.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська 

                                                                Г.Я. Колесніков