Справа № 305/1052/19

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
І м е н е м У к р а ї н и

24.12.2019                 м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав адвокат Бойко Б.Б. в інтересах ОСОБА_1 , 
                                                           в с т а н о в и в :
постановою судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 15 липня 2019 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, 
визнаний винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення й на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
       
Постановлено стягнути із ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у розмірі 384,20 грн..
       Згідно постанови, 24 травня 2019 о 04 год. 00 хв. у м. Рахів по вул. Київській, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «ВАЗ 2105», державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується проведеним у лікаря нарколога оглядом на визначення стану сп`яніння, чим порушив вимоги передбачені п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України (далі - ПДР ) і скоїв передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне правопорушення. 
       В апеляційній скарзі адвокат Бойко Б.Б. в інтересах ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною. Вважає, що суд безпідставно дійшов до висновку про належне повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи, так як останній знаходиться за межами України, про що свідчать дані його паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Посилається на те, що під час зупинки працівниками поліції транспортного засобу ОСОБА_1 за кермом не перебував і не керував автомобілем, а знаходився в ньому як пасажир і автомобілем керувала інша особа. Також вказує на те, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Вказує і на те, що при проведенні освідування на визначення стану сп`яніння, ОСОБА_1 не було роз`яснено, що таке проводиться як водія, а не пересічного громадянина, і тому він відмовився підписувати документ. Стверджує, що працівниками поліції, всупереч вимог чинного законодавства, не було зафіксовано подію на відеореєстратор і не було залучено свідків. Окрім того, посилається на те, що відсутні будь-які докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, окрім протоколу про адміністративне правопорушення, що судом були порушені передбачені ст. 268 КУпАП права ОСОБА_1 , оскільки суд розглянув справу за відсутності останнього та формально й однобічно підійшов до вивчення обставин справи. Просить постанову скасувати й закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 

       Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Бойка Б. Б., неявка яких із урахуванням положень ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. При цьому, враховується, що ОСОБА_1 та адвокат Бойко Б. Б. належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи; що даних про поважність причин їх неявки до апеляційного суду та заяви про відкладення розгляду справи на інший термін від них не надходило, а також те, що апеляційний розгляд справи вже неодноразово (23.08. та 18.10. 2019) відкладався, у тому числі й за клопотанням адвоката Бойко Б. Б., про що свідчать матеріали справи.

Апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким у постанові дана правильна оцінка. 

Так, протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 059367 підтверджено, що 24 травня 2019 о 04 год. 00 хв. у м. Рахів по вул. Київській, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «ВАЗ 2105», державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується проведеним у лікаря нарколога оглядом на визначення стану сп`яніння, чим порушив вимоги, передбачені п. 2. 9 «а» ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. З указаного протоколу також убачається, що своїми підписами ОСОБА_1 підтвердив, що права та обов`язки йому роз`яснені; зі змістом протоколу ознайомлений; його копію отримав; що до протоколу внесені правильні дані щодо його особи; від будь-яких пояснень по суті правопорушення ОСОБА_1 відмовився (а. с. 1).

З наявної в матеріалах справи копії направлення водія на огляд з метою виявлення стану сп`яніння вбачається, що ОСОБА_1 поліцейським Романом В. М. 24.05.2019 о 04 год. 30 хв. направлений на огляд до Рахівської РЛ у зв`язку з виявленими в нього ознаками алкогольного сп`яніння - різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, нечітка мова. Огляд проводився за допомогою приладу «Драгер Алкотест». Результат огляду - 1,7 % (а. с. 2). 

З висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 24.05.2019, складеного лікарем Рахівської РЛ ОСОБА_3 убачається, що направлений поліцейським Романом В. М . 24.05.2019 о 04 год. 30 хв. на огляд ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння. З указаного висновку також убачається, що ОСОБА_1 відмовився від підпису Висновку (а.с. 3).

З листа ТСЦ № 2145 від 28.05.2019 вбачається, що згідно бази «НАІС» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , отримав посвідчення водія НОМЕР_2 від 23.10.2015 у ВРЕР ДАІ м. Золочів Львівської області (а. с. 5).

З розписки гр. ОСОБА_4 від 24.05.2019 вбачається, що ОСОБА_4 зобов`язався доставити автомобіль марки «ВАЗ 2105», д. н. з. НОМЕР_1 , за місцем проживання власника - ОСОБА_1 , так останній перебуває у стані алкогольного сп`яніння (а. с. 7).

З розписки ОСОБА_1 від 24.05.2019 вбачається, що останній не має жодних претензій до працівників поліції (а. с. 8).

З копій постанови серії ДПО 18 № 039317 від 24.05.2019 вбачається, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме, за керування 24.05.2019 о 04 год. по вул. Київській у м. Рахів автомобілем марки «ВАЗ 2105», д. н. з. НОМЕР_1 , без посвідчення водія та полісу страхування цивільно-правової відповідальності (а. с. 9-10).

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, і зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.9 «а» ПДР, та його винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що поліцейський Роман В. М. був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1  протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, - у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.

Крім того, під час апеляційного розгляду не встановлено даних і про те, що в лікаря ОСОБА_3 , який проводив огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння та склав висновок про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, були підстави для фальсифікації висновку та обмови ОСОБА_1 у перебуванні в стані алкогольного сп`яніння, - у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які дані, які би свідчили про зацікавленість поліцейського Романа В. М. та лікаря ОСОБА_3 у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.

Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких даних про  застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусового погодження на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я та підписання ним протоколу, - на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що вищевказані інспектор та лікар при виконанні своїх функціональних обов`язків діяли у межах наданих їм повноважень.

З урахуванням вищенаведених доказів та обставин, доводи апеляційної скарги про те, що на час зупинки працівниками поліції транспортного засобу ОСОБА_1 за кермом не перебував і не керував таким, а знаходився в ньому як пасажир і автомобілем керувала інша особа, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені будь-якими доказами й спростовані доказами, які наявні в матеріалах справи та наведені вище. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує і те, що в підтвердження доводів про те, що автомобілем керувала інша особа, а не ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі не вказується на дані цієї особи - прізвище, ім`я та по батькові, а також не забезпечено явку цієї особи як у суд першої, так і апеляційної інстанції. 

При цьому, враховується те, що вищенаведеними доказами доведено факт керування автомобілем у зазначені в протоколі час та місці саме ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, як такі, що не знайшли свого підтвердження відхиляються і доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи також не містять доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом. 

Доводи апеляційної скарги про те, що при проведенні освідування на визначення стану сп`яніння, ОСОБА_1 не було роз`яснено, що таке проводиться як водія, а не пересічного громадянина, і тому він відмовився підписувати документ, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не спростовують факту порушення ОСОБА_1 вимог передбачених п. 2.9 «а» ПДР та, відповідно, не впливають на висновок суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Із вищенаведених підстав апеляційний суд відхиляє як такі, що не свідчать про відсутність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, і доводи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції не було зафіксовано подію на відеореєстратор і не було залучено свідків. При цьому, апеляційний суд враховує те, що наявні в матеріалах справи докази повністю доводять факт порушення ОСОБА_1 вимог передбачених п. 2.9 «а» ПДР та його вину за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з чим, як такі, що не знайшли свого підтвердження, відхиляються і доводи апеляційної скарги про відсутність будь-яких доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, окрім протоколу про адміністративне правопорушення. 

       При оцінці доводів апеляційної скарги про те, що судом були порушені передбачені ст. 268 КУпАП права ОСОБА_1 , оскільки суд розглянув справу за відсутності останнього та формально й однобічно підійшов до вивчення обставин справи, - апеляційний суд враховує і те, що суд першої інстанції направив повідомлення про час та місце розгляду справи на адресу ОСОБА_1 , тобто вжив усіх передбачених законом заходів щодо повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи, і при цьому, останньому було відомо про наявність матеріалів справи щодо нього у Рахівському районному суді, так як під час складення щодо нього протоколу йому було роз`яснено, що протокол буде направлено до Рахівського районного суду, про що свідчить зміст протоколу. Також ураховується і те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Пономарьов проти України»). Разом із тим, враховується і те, що ОСОБА_1 не з`являвся і на розгляд справи до апеляційного суду, хоча був належним чином повідомлений. Тому, апеляційний суд вважає, що ні судом першої інстанції, ні апеляційним судом не були порушені права ОСОБА_1 , а останній сам, не з`являючись у судові засідання, позбавив себе можливості реалізувати передбачені ст. 268 КУпАП, права, у зв`язку з чим, як такі, що не знайшли свого підтвердження відхиляються і доводи апеляційної скарги про те, що суд формально та однобічно підійшов до вивчення обставин справи. При оцінці вказаних доводів, апеляційний суд зазначає, що факт розгляду справи без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і при цьому, якщо така особа належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, не впливають на висновок суду про доведення належними та допустимими доказами вини особи, а також відповідно до положень КУпАП не являється підставою для зміни чи скасування судового рішення.

Із вищенаведених підстав, апеляційний суд не приймає до уваги і доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно дійшов до висновку про належне повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи, так як останній знаходиться за межами України, про що свідчать дані його паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що наведені в апеляційній скарзі доводи спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суддею місцевого суду ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у порушенні вимог, передбачених пунктом 2.9 «а» ПДР, та скоєнні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення накладено на нього в межах санкції вищевказаної статті, у зв`язку із чим, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана адвокатом Бойко Б. Б. в інтересах ОСОБА_1 апеляційна скарга - без задоволення.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що стороною захисту не надано належних та допустимих доказів у підтвердження доводів апеляційної скарги, і які б спростовували висновки суду першої інстанції, а будь-яких клопотань із цього приводу, у тому числі й про виклик свідків, витребування доказів, тощо, - не заявлялось, а не з`явившись на апеляційний розгляд справи, будучи належним чином повідомлений, ОСОБА_1 позбавив себе такої можливості в ході апеляційного розгляду.

       Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
                                
                                                       П О С Т А Н О В И В :
        
апеляційну скаргу, яку подав адвокат Бойко Б. Б. в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
       Постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 15 липня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без зміни.
       Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Стан