Єдиний унікальний номер 234/3925/19 
Номер провадження 22-ц/804/198/20        

Номер провадження 22-ц/804/198/20  

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

26  лютого 2020 року                                Донецький апеляційний суд у складі колегії:
                                                                     судді-доповідача: Новікової Г.В. 
                                                                     суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П. 

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 06 вересня 2019 року (ухваленого під головуванням судді Лутай А.М. у м. Краматорськ Донецької області, повний текст судового рішення  складено 16 вересня 2019 року) у цивільній справі №234/3925/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі» про стягнення  заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку, - 

В С Т А Н О В И В:

У березні  2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що до 31 березня 2017 року вона працювала у ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» на посаді диспетчера 2-ої категорії Дебальцівського району електричних мереж, та 31.03.2017 року звільнилася з роботи на підставі п.1 ст.36 Кодексу законів про працю України, за згодою сторін. В день звільнення відповідач не провів з нею повний розрахунок, а саме, не виплатив заробітну плату за половину березня 2017 року, а також компенсацію за невикористану чергову відпустку тривалістю 28 календарних днів та за соціальні відпустки за 2016 і 2017 роки по догляду за дитиною-інвалідом тривалістю по десять календарних днів кожна, а загалом за 48 календарних днів.       
В березні 2017 року вона відпрацювала лише половину місячної норми робочого часу, розрахунковий листок за березень 2017 року роботодавцем не видавався. 
Крім того, відповідач не надає жодних інших довідок про розмір заборгованості, а також довідки про розмір середньомісячного та середньоденного заробітку.  
Просила стягнути  з відповідача на її користь заборгованість по  заробітній платі з 01.03.2017 року в сумі 3879,59грн, компенсацію за невикористані відпустки загальною тривалістю 48 календарних днів в сумі 11124,96грн, середній заробіток за час затримки повного розрахунку, починаючи з 01.04.2017 року по день фактичного розрахунку, виходячи з розміру середньоденного заробітку 352,69 грн..
Рішенням Краматорського міського суду  від 06 вересня 2019 року в задоволенні позовних вимог  відмолено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з відповідача на її користь заборгованості по  заробітній платі за березень 2017 року та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у цій частині. В обґрунтування посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та недоведеність обставин справи, які суд вважав встановленими.
Позивач зазначає, що суд першої інстанції мав виходити з того, що у спорах, що виникають із трудових відносин про порушення трудових прав, діє презумпція вини роботодавця. Зокрема відповідачем не надано доказів на спростування доводів позовної заяви з приводу не виплати позивачу у період з 16 березня 2017 року по 31 березня 2017 року заробітної плати та доказів невиконання нею своїх трудових функцій.
Судом першої інстанції не прийнято до уваги, що згідно форми ОК-5 за березень 2017 року відповідачем сплачений єдиний соціальний внесок із заробітної плати позивача у розмірі 10707,36 грн.; а також що збій у комп`ютерній мережі  відповідача, який нібито викликав втрату даних щодо нарахування заробітної плати, стався 27 червня 2017 року, а її звільнено 31 березня 2017 року. На думку позивача висновок Торгово-промислової

палати не є актом державного органу, тому є одним із видів доказів, який не має наперед визначеної сили.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України  апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи на те, що дана справа є малозначною,  ціна позову  складає 163134,35 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній  доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна  скарга  не підлягає  задоволенню  з таких підстав.
      Частиною 1 ст. 94 КЗпП України передбачено, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.
У разі звільнення працівника йому також виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 83 КЗпП України).
Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.
Отже, виходячи з положень Кодексу Законів про працю України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.
Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та

норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебувала з відповідачем в трудових правовідносинах, що підтверджується записами у трудовій книжці та не оспорюється відповідачем.
А саме з трудової книжки серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 з 15 березня 1996 року знаходилася в трудових відносинах з ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» та до 31.03.2017 року працювала на посаді диспетчера 2-ої категорії Дебальцівського району електричних мереж.
Наказом №322-к від 31 березня 2017 року ОСОБА_1 звільнена з роботи на підставі п.1 ст.36 Кодексу законів про працю України, за згодою сторін.
В підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 надано копії розрахунків заробітної плати (табулеграм), в яких зазначені суми заробітної плати позивача щомісячно. Однак надані позивачем копії табуляграм не містять відомості про зарплату за березень 2017 року,  а відповідно до наданої довідки ОК-5 за березень 2017 року відповідачем виплачено позивачу заробітну плату у розмірі 10707,36 грн.  та сплачено з них страхові внески. 
Положення частин другої, восьмої статті 9, частини другої статті 24 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначають, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі).
Банки приймають від платників єдиного внеску, зазначених у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, платіжні доручення та інші розрахункові документи на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання платником розрахункових документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум єдиного внеску або документів, що підтверджують фактичну сплату таких сум у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Національним банком України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.
За  встановлених обставин суд першої інстанції правильно виходив із того, що позивачем не надано належного доказу на підтвердження правових підстав щодо   наявності заборгованості перед нею за березень 2017 року і обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналогічні положення закріплені у частині першій статті 81 ЦПК України.
Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).
Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Поняття доказів розкрито у частині першій  статті 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.
За змістом ст. ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Також слід зазначити, що Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України»» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 розпочато проведення антитерористичної операції.
Місто Дебальцеве  Донецької області входило до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, дію якого призупинено розпорядженням від 5 листопада 2014 року № 1079-р, а також визнано таким, що втратило чинність, розпорядженням від 2 грудня 2015 року № 1275-р.
Крім того, місто Дебальцеве входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р, а також включено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, який є додатком № 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» від 07 листопада 2014 року № 1085.
Згідно з п. 5 постанови Кабінету Міністрів України «Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» від 07 травня 2015 року № 263, суб`єкти електроенергетики, що одночасно провадять діяльність на контрольованій та неконтрольованій території, ведуть окремий бухгалтерський облік господарської діяльності на неконтрольованій та контрольованій території.
Відповідно до цієї постанови відповідач видав наказ «Про організацію ведення діяльності на неконтрольованій території» від 08 травня 2015 року № 289-ОД, згідно з яким на період проведення антитерористичної операції на території Донецької області: 1) забезпечити розподіл обліку бухгалтерських операцій, які проводяться на контрольованій та неконтрольованій територіях. Ведення бухгалтерського обліку на неконтрольованій території здійснювати співробітникам бухгалтерії, які знаходяться на неконтрольованій території; 2) забезпечити розподіл ведення кадрового обліку працівників, які виконують роботу на контрольованій та неконтрольованій територіях. Ведення та зберігання документації щодо працівників, які знаходяться на неконтрольованій території, здійснювати співробітникам дирекції з персоналу, які знаходяться на неконтрольованій території; 3) здійснювати фінансування витрат на неконтрольованій території за рахунок коштів, що отримані від здійснення діяльності на неконтрольованій території; 4) обмін інформацією і документацією між контрольованою і неконтрольованою територією здійснювати з використанням електронного зв`язку. Переміщення документації та персоналу через лінію зіткнення здійснювати у виключних випадках за погодженням з директором напрямку; 5) підрозділам здійснювати розподіл своїх бюджетів на витрати, 

що є на контрольованій території, і витрати, що є на неконтрольованій території, надавши бюджети дирекції з фінансів.
18 березня 2017 року Головне управління Національної поліції у м. Києві за заявою відповідача внесло до Єдиного реєстру досудових розслідувань  відомості за № 12017100000000150 за фактом вчинення 13.03.2017 року невстановленими особами  кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 206 КК України, а саме: блокування законної господарської діяльності структурних одиниць Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго».
Про втрату контролю над здійсненням господарської діяльності, відсутність доступу до кадрового діловодства і неможливість контролювати схоронність усіх особових справ та інших документів, що стосуються трудової діяльності співробітників товариства, також були повідомлені Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, Державна інспекція енергетичного нагляду України, Державна інспекція з експлуатації електричних станцій і мереж, Державна служба з питань праці, Головне управління Держпраці у Донецькій області, Державна аудиторська служба України, Державна регуляторна служба України,  Міністерство соціальної політики України, Виконавча дирекція Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонд соціального захисту інвалідів, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Міністерство інфраструктури України, Антимонопольний комітет України, Державна екологічна інспекція України, Міністерство оборони України, Дніпропетровське управління офісу великих платників податків  Державної фіскальної служби.
Додатково Дніпропетровське управління офісу великих платників податків  Державної фіскальної служби було повідомлено  про те, що станом на 20 березня 2017 року вивезення первинних документів товариства, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, є неможливим у зв`язку з ризиками, пов`язаними з блокуванням невідомими особами з 13 березня 2017 року господарської діяльності тих структурних одиниць товариства, які знаходяться на території, тимчасово непідконтрольній владі України. 
Згідно з витягом з кримінального провадження № 12017050390001995, 14 липня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 361 КК України за фактом втручання 27.06.2017 невстановленої особи за допомогою електронної обчислювальної техніки та шкідливої програми в роботу електронно-обчислювальних машин, автоматизованих систем та комп`ютерних мереж Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго», що призвело до втрати інформації.
Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.
Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.
На підтвердження форс-мажорних обставин відповідач надав науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України від 24 липня 2017 року № 2370/2/21-10.2, яким  засвідчено настання обставин непереборної сили (наявність воєнного конфлікту на території Донецької області та здійснення у зв`язку з цим антитерористичної операції) з 

фактичним захопленням з 13 березня 2017 року невстановленими озброєними особами виробничих  та адміністративно-інформаційних потужностей Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго», у тому числі розташованих у м. Дебельцеве, унаслідок чого відповідач, у тому числі, фактично втратив доступ до первинних документів, на підставі яких має здійснюватися розрахунок сум заробітної плати, відпускних та ін., що підлягають до виплати на користь робітникам як поточних виплат, так і виплат у день звільнення, та будучи позбавленим можливості користування своїми коштами здійснювати відповідні виплати. Одночасно товариство втратило доступ до трудових книжок своїх працівників, з огляду на що уповноважена особа роботодавця - відповідача з 13 березня 2017 року не має можливості здійснити записи відносно прийому чи звільнення таких працівників,  а також на здійснення будь-яких інших юридично значимих правових дій, на підставі яких би могли виникати чи припиняти свою дію певні правовідносини.
Актом перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 05-20-3333/0028 від 03.08.2017, складеного Головним управлінням Держпраці у Донецькій області, встановлено, що неможливо здійснити нарахування заробітної плати за березень 2017 року та провести розрахунок компенсації за невикористані дні щорічних та додаткових відпусток через втрату контролю над усім майном, документацією, архівом, комп`ютерними системами, системами обліку, програмним забезпеченням, що знаходиться в зоні АТО.
За таких обставин, відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в позові з підстав недоведеності позивачем порушення його законних трудових прав відповідачем.
Висновок суду узгоджується із правовими позиціями, викладеними Верховним Судом України у постановах від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2159цс15,  від 23 березня 2016 року  у справі № 6-364цс16, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2019 року у справі № 335/9304/17-ц.
Довід апеляційної скарги про те, що суд безпідставно не прийняв до уваги, що відповідачем не спростовані доводи позовної заяви з приводу наявності заборгованості за березень 2017 року не може бути підставою для скасування рішення та задоволення позову.
Зважаючи на те, що підприємство було захоплено невідомими особами, відповідач втратив контроль над майном та документацією, суд правомірно прийняв надані письмові докази на підтвердження цих обставин і дійшов правильного висновку, що АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» з незалежних від нього причин позбавлений можливості надати суду первинні документи.
Не надання відповідачем первинних трудових документів не свідчить про неправильність висновків суду про відмову у позові.
Щодо доводів апеляційної скарги з приводу висновку Торгово-промислової палати, то слід зазначити, що суд першої інстанції не прийняв доводи відповідача, що підставою для звільнення його від відповідальності за несвоєчасну виплату належних звільненому працівнику сум є настання форс-мажору, оскільки відповідно до ст. 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Тому цей висновок був розглянутий у сукупності із іншими доказами, наданими відповідачем.
Фактично доводи апеляційної скарги за своєю суттю є ідентичними тому, що було викладено у позовній заяві та було предметом розгляду у суді першої інстанції та  зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Позивачем оскаржується рішення суду першої інстанції у частині стягнення заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року,  в іншій частині рішення не оскаржується, а тому і його правильність судом апеляційної інстанції не перевірялася.
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає  принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00,  § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Таким чином, доводи апеляційної скарги  не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.
       Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає                 163134,35 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Краматорського міського суду від 06 вересня 2019 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: