Справа № 159/1010/19 	Головуючий у 1 інстанції: Бойчук П. Ю. 	
Провадження № 22-ц/802/155/20  Категорія: 58 	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 лютого 2020 року                                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В.,
суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю., 
з участю секретаря судового засідання - Лимаря Р. С.,
представника відповідача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 листопада 2019 року,

                                        В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом.
Покликався на те, що він працює фельдшером у комунальному закладі «Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги, медицини і катастроф» в смт. Голоби Ковельського району Волинської області. Упродовж тривалого часу у нього існують неприязні відносини з відповідачем ОСОБА_3 , причиною яких є його робота у вказаному закладі на зазначеній посаді.
Позивач вказував, що відповідач ОСОБА_3 розповсюджує негативну та неправдиву інформацію щодо нього та його ділової репутації як лікаря в різних громадських місцях.
Крім того, позивач зазначав, що 16 серпня 2018 року відповідач ОСОБА_3 зверталася до Ковельського відділу поліції із заявою про появу його на роботу в стані алкогольного сп`яніння. За даним фактом проводилась перевірка, в результаті якої встановлено, що повідомлення відповідача не знайшло свого підтвердження. Незважаючи на це, ОСОБА_3 розповсюджувала неправдиву інформацію щодо нього серед мешканців селища, в якому він проживає, про те, що його: «спіймали п`яним на роботі». Відповідач також зверталась до Волинської ОДА та Кабінету Міністрів України зі скаргами на нього як на лікаря. За вказаними зверненнями проводили перевірки, однак факти щодо порушення ним закону та трудової дисципліни, про які зазначала відповідач, не підтвердились. 
Вважає, що вказана вище поширена відповідачем ОСОБА_3 негативна та недостовірна інформація щодо нього як особи та його професійної діяльності, є такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію і потребує судового захисту.
Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_2 просив суд визнати поширену відповідачем ОСОБА_3 інформацію про те, що він є «хабарником», «не надавав необхідну медичну допомогу інвалідам», поводився зухвало з хворими, зловживав спиртними напоями на роботі та приходив на роботу в стані алкогольного сп`яніння, неналежно виконував свої посадові обов`язки медика недостовірною та такою, що принижує його гідність та ділову репутацію. Зобов`язати відповідача, у строк 10 календарних днів з дня набрання законної сили судового рішення, спростувати перед медичним персоналом КЗ «Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги, медицини і катастроф» в смт. Голоби Ковельського району Волинської області, шляхом оголошення на загальних зборах працівників центру, поширену нею недостовірну інформацію. Стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 листопада 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 5000 грн судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги.
У поданій на рішення апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, не відповідають обставинам справи, оскільки відповідач ОСОБА_3 навмисне створює конфліктні ситуації в лікарському пункті, налаштовує проти нього хворих відвідувачів закладу охорони здоровя, у якому він працює. Висловлювання відповідача не є оціночними судженнями, оскільки містять у собі образу та наклеп і розповсюджуються шляхом подання скарг до різних інстанцій.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 просив вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ОСОБА_2 не доведено та не надано доказів на підтвердження того, що поширена щодо нього відповідачем ОСОБА_3 інформація є недостовірною, і порушує його честь, гідність та ділову репутацію.
Такий висновок суду є правильний. 
Встановлено, що позивач ОСОБА_2 працює на посаді фельдшера з медицини невідкладних станів Ковельського відділення екстреної медичної допомоги (пункт Голоби) КЗ «Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», що підтверджується характеристикою з місця роботи позивача (а.с.83).
Відповідач ОСОБА_3 є помічником-консультантом депутата Ковельської районної ради і займається питаннями щодо забезпечення посадовими особами належного функціонування об`єктів соціальної інфраструктури. Тому в ході своєї діяльності неодноразово зверталась із письмовими заявами до Волинської обласної адміністрації, Кабінету Міністрів України щодо роботи Ковельського відділення екстреної медичної допомоги (пункт Голоби), зокрема з вимогою провести перевірку та належним чином відреагувати на бездіяльність та халатність фельдшера Голобського пункту Ковельського відділення КЗ «Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф»  позивача ОСОБА_2 . Зі змісту цих звернень вбачається, що відповідач ОСОБА_3 надавала критичну оцінку та аналізувала роботу позивача ОСОБА_2 на зазначеній ним посаді, на підставі відомих їй фактів, при цьому не використовувала неправдиву інформацію з метою принизити його честь і гідність та професійні якості як лікаря (а.с. 10-15, 53-57).
Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (ч. 1 ст. 34 Конституції України).
У відповідності до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.
Згідно із ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.
Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, а з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.
Як визначено у ч. 2 даної статті, оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
У відповідності до ст. 271 ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя.
Статтями 270, 297, 299 ЦК України передбачено, що до особистих немайнових прав фізичної особи, зокрема, належать право на повагу до гідності і честі та право на недоторканість ділової репутації.
Згідно із ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Частиною 4 ст. 277 ЦК України визначено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 15, 16 постанови № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. 
Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. 
У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей). 
Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов`язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України.
Аналіз наведених правових норм та встановлених обставин справи дає підстави вважати, що судом першої інстанції було зроблено правильний висновок про те, що відомості викладені у зверненнях до органів державної влади, які подавалися відповідачем ОСОБА_3 з метою виконання свого громадянського обов`язку, є оціночними судженнями, що в силу наведених правових норм не можна вважати поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам осіб, щодо яких ці звернення подавалися, зокрема щодо позивача, а тому такі відомості не підлягають спростуванню і не тягнуть за собою жодної відповідальності.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивач ОСОБА_2 , всупереч наведеним нормам процесуального права, не довів та не надав доказів на підтвердження тієї обставини, що поширена відповідачем ОСОБА_3 у зверненнях до компетентних органів інформація щодо нього є недостовірною та розповсюджена з метою приниження його честі, гідності та ділової репутації, що свідчить про безпідставність заявлених ним позовних вимог.
Отже, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване позивачем рішення відповідає вимогам закону.
Наведені  позивачем ОСОБА_2 в апеляційній скарзі доводи щодо невідповідності рішення суду фактичним обставинам справи не спростовують обґрунтованих висновків суду та не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, а є його власним суб`єктивним тлумаченням норм права та обставин справи, яким суд дав вірну правову оцінку.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Волинський апеляційний суд

                                              У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 листопада 2019 року в даній справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді