22-ц/804/291/20 
                                                                                265/2619/16-ц 
                                               
Головуючий у 1 інстанції Козлов Д.О.
Доповідач Мальцева Є.Є.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ:
                 головуючого судді  - Мальцевої Є.Є.
                 суддів                     -   Мироненко І.П.,  Биліни Т.І.,   
                 секретар                 -   Сікора М.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1   на заочне рішення Орджонікідзевського  районного суду міста  Маріуполя Донецької області від 08 серпня 2016 року у цивільній справі за позовом  Акціонерного товариства комерційний банк «Всеукраїнський банк розвитку» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:

У травні  2016 року Публічне акціонерне товариство  «Всеукраїнський банк розвитку» (далі - ПАТ «ВБР») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 31 березня 2014 року між ПАТ «ВБР» та ОСОБА_1 , укладено кредитний договір № IKCASHVG.199441.004 за яким банк зобов`язується надати відповідачу кредит у розмірі 26780 грн.. За умовами договору  проценти складають  12% річних за користуванням кредитом, і передбачена  сплата комісії за надання кредитних ресурсів у розмірі 1% від суми кредиту по договору щомісячно в період сплати. Кредитний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 30 березня 2017 року. Банк в повній мірі виконав умови кредитного договору, надавши ОСОБА_1 кредитний ліміт у розмірі 26780 грн. Однак відповідач вказаних умов договору не виконав, у зв`язку із чим заборгував позивачу станом на 15 грудня 2015 року 31658 грн..  Позивач просив стягнути вказану суму боргу та судові витрати.

Заочним рішенням Орджонікідзевського  районного суду міста  Маріуполя Донецької області від 08 серпня  2016 року позов ПАТ «ВБР» задоволений.  Стягнуто зі ОСОБА_1   на користь ПАТ  «ВБР» заборгованість за кредитним договором IKCASHVG.199441.004 від 31 березня 2014 року в розмірі 31658 грн.  та у відшкодування судових витрат 1378 грн.. 

В апеляційній скарзі відповідач  просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити  в позові  ПАТ «ВБР»  повністю. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не був обізнаний про розгляд справи, не мав можливості надати заперечення, оскільки фактично проживає не за місцем реєстрації. 
Відповідач не заперечує, що допустив заборгованість за кредитом після 31.10.2014 року, це пов`язано із тим, що відділення банку у місті Донецьку було закрито в 2014 року, і нові реквізити для погашення боргу отримав тільки в липні 2016 року.  З цього часу погашав борг регулярно. 
На виконання заочного рішення, яке оскаржує відповідач, державним виконавцем відкрито виконавче провадження, в межах якого з відповідача стягнуто 2966,89 грн, 21.08.2019 року виконавче провадження завершено, виконавчий лист повернуто стягувачу. 
Разом з тим, апелянт звертає увагу, що  22.12.2015 року йому Банком було направлено письмову вимогу про дострокове повернення кредиту та відсотків. 
Таким чином, Банк змінив порядок погашення кредиту, і договір припинив свою дію. 
Однак після ухвалення заочного рішення про стягнення всієї суми заборгованості, банк нараховує відповідачу проценти, комісію за користування кредитом. 
Після стягнення заборгованості в судовому порядку відповідачем сплачено в період з 05.07.2016 року по 10.03.2017 року 10500 грн., які повинні були б погасити заборгованість за тілом кредиту. Але ці кошти не враховані в погашення заборгованості. 
Під час ухвалення судового рішення 08.08.2016 року позивач не повідомив суд, що відповідач відновив щомісячні платежі за кредитом з 05.07.2016 року. 
Крім того, умови кредитного договору про сплату комісії за обслуговування кредиту суперечать закону, тому в цій частині позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

У відповідності до положень ч.2 статті 372 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу без участі відповідача ОСОБА_1 , представника позивача,  які належно повідомлені про час і місце розгляду справи поштовими відправленнями і телефонограмами, зареєстрованими в журналі телефонограм апеляційного суду за №№ 279,280 (а.с.125). 

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Матвійчук Н.Є.,  яка просила скаргу задовольнити, дослідивши письмові матеріали справи в межах апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Судом першої інстанції встановлено, що 31 березня 2014 року між ПАТ «ВБР» та ОСОБА_1   укладений кредитний договір,  Банк надав відповідачу кредит у розмірі 26780 гривень строком до 30 березня 2017 року.
Відповідно до п.1.3 кредитного договору Банк нараховує відсотки в розмірі 12% річних за користування кредитом.
Відповідно до п. 1.5 кредитного договору позичальник сплачує Банку 780 грн з метою оплати винагороди Банку  за надання фінансового інструменту  у день укладання кредитного договору. 
Відповідно до п. 1.6 кредитного договору позичальник сплачує Банку комісію за надання кредитних ресурсів у розмірі 1% від суми кредитного договору щомісяця в період сплати. 
Відповідно до п. 2.4. кредитного договору період сплати кредиту, комісії та процентів з 1-го по 10-те число кожного місяця, починаючи з наступного місяця, після дати підписання даного договору. При несплаті кредиту, комісії та процентів у визначений строк вони вважаються простроченими.
Відповідно до п. 4.2 кредитного договору позичальник зобов`язується здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти та комісії, виконувати всі свої зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав.

Згідно з розрахунком, проведеним Банком, станом на 15 грудня 2015 року заборгованість відповідача  за кредитним договором № IKCASHVG.199441.004 від 31 березня 2014 року складається  на загальну суму 31658 грн., з яких поточна заборгованість по тілу кредиту - 12013,05 грн., прострочена заборгованість по тілу кредиту - 11895,17; поточна заборгованість за процентами - 58,60 грн.;  прострочена заборгованість за процентами - 3671,03 грн., заборгованість по комісії - 4020,15 грн..

Задовольняючи  позов, суд першої інстанції виходив з того, що встановлений факт  заборгованості відповідача перед Банком в розмірі, заявленому і належно обґрунтованому позивачем. 

Неможливо не погодитися з такими висновками суду в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту та суми відсотків, оскільки вони грунтуються на законі, відповідають встановленим обставина справи, підтверджені належно доказами, не спростовані відповідачем. 

Доводи апеляційної скарги про те, що  судом неправильно не враховано факт сплати відповідачем заборгованості з 05.07.2016 року, а також, що після ухвалення заочного рішення він сплачує заборгованість,  не мають  значення для вирішення спору. Позовні вимоги стосуються суми боргу станом на 15.12.2015 року, і вирішені судом саме в таких межах. Інші платежі, проведені після ухваленого рішення, не були  предметом судового розгляду в першій інстанції, тому не можуть братись до уваги і судом апеляційної інстанції, а повинні вирішуватися в окремому спорі або в межах виконавчого провадження. 

Неможливо прийняти до уваги як підставу для скасування рішення  також твердження відповідача про те, що Банк, направивши позичальнику  22.12.2015 року  письмову вимогу про дострокове повернення кредиту та відсотків, де визначив суму боргу станом на 15.12.2015 року (а.с.21),  змінив порядок погашення кредиту, і тому договір припинив свою дію - отже, відсотки  після договору не повинні нараховуватися. Так, Банк звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути заборгованість з позичальника саме станом на 15.12.2015 року (а.с.1), і тому такі твердження апелянта також не впливають на рішення суду першої інстанції. 
Також не ґрунтуються на законі доводи представника відповідача про те, що позовні вимоги взагалі не підлягають задоволенню, оскільки заборгованість виникла не з вини відповідача, а у зв`язку із непереборними обставинами.  Така позиція нічим не підтверджена, зводиться до незгоди з рішенням без будь-якої правової мотивації. 

Разом з тим, як вбачається з рішення, судом першої інстанції не надано уваги нормам матеріального права, які регулюють стягнення комісії з позичальника. 
Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).( Постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 243/7367/15-ц  провадження № 61-10112св18). 
З урахуванням зазначеного, нарахування Банком комісії за надання кредитних ресурсів у розмірі 1% від суми кредиту по договору щомісяця до повного погашення кредиту, є незаконним, а тому рішення  суду першої інстанції в частині стягнення суми заборгованості  підлягає зміні з виключенням суми боргу за комісією 4020,15 грн з загальної суми заборгованості. 
Отже, доводи апеляційної скарги щодо незаконності нарахування комісії є такими, що заслуговують на увагу. Висновок суду про повне задоволення вимог Банку про стягнення заборгованості тіла кредиту в розмірі 31658 грн.  не відповідає обставинам справи,  є помилковим, у зв`язку з цим  рішення підлягає зміні в частині розміру заборгованості, яку необхідно визначити в розмірі 27637,85 грн, з урахуванням виключення суми неправомірно стягнутої комісії. 

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подання до суду першої інстанції позовної заяви, позивач сплатив судовий збір в розмірі 1378 грн (а.с. 33). За подання апеляційної скарги  відповідачем сплачено судовий збір у розмірі  576,3 грн (а.с.93).
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про зміну рішення в частині розміру стягнутої на користь позивача  суми  (заявлено вимоги на 31658  грн., а задоволено в розмірі 27637,85 грн., що складає 87,3 % від суми заявлених вимог), то  з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню  судовий збір  у розмірі 1203 грн. (1378  грн х 87,3%) - за розгляд справи судом першої інстанції.
У зв`язку із тим, що при подачі апеляційної скарги відповідачем було сплачено 576,3 грн, а необхідно було б сплатити 2067 грн, і оплату решти судового збору в розмірі  1490,7 грн було відстрочено до ухвалення рішення по справі, то зі ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1228,2 грн  (2067 грн  х 87.3%  = 1804,49 грн -  576,3 грн = 1228,2 грн ).  
З ПАТ  «ВБР» на користь держави необхідно стягнути різницю між сумою судового збору, що підлягала сплаті за апеляційне оскарження, і сумами, що фактично сплачені апелянтом, і що підлягають стягненню з нього в дохід держави  - 262,5 грн  (2067 грн -  (1228,2 грн + 576,3 грн)). 

Враховуючи викладене, у відповідності до положень статті 376 ЦПК України, судове рішення підлягає  зміні в частині розміру стягнутої заборгованості  за кредитом та судових витрат. 

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   задовольнити частково. 
Заочне рішення Орджонікідзевського  районного суду міста  Маріуполя Донецької області від 08 серпня  2016 року змінити в частині розміру стягнутої заборгованості  за кредитом та судових витрат. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІНН НОМЕР_1 ), на користь  Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» (ЄДРПОУ 36470620) заборгованість за кредитним договором IKCASHVG.199441.004 від 31 березня 2014 року в розмірі 27637 (двадцять сім тисяч шістьсот  тридцять сім) гривень 85 коп..
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІНН НОМЕР_1 ), на користь  Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку»  судовий збір за подання позову в розмірі 1203 (одну тисячу двісті три)  гривні та на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1228 (одну тисячу двісті двадцять вісім) грн. 20 коп..
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» на користь держави судовий збір в розмірі 262 (двісті шістдесят дві) гривні  50 коп.. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 11 лютого 2020 року. 

  Судді                                                                       Є.Є. Мальцева

                                                                                   І.П. Мироненко 

                                                                                  Т.І.  Биліна