Постанова
Іменем України 
                           
14 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 185/4328/17
провадження № 61-13340св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Сердюка В. В., Грушицького А. І., Фаловської І. М.,
 
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Павлоградський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Управління Державної казначейської служби України у м. Павлограді Дніпропетровської області, Головне управління Державної казначейської служби України,
третя особа - Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від         13 липня 2018 року в складі судді Палюх Т. Д. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2019 року в складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П., Свистунової О. В.,
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - Павлоградський міськрайонний ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області), Управління Державної казначейської служби України у м. Павлограді Дніпропетровської області (далі - УДКС України у м. Павлограді Дніпропетровської області), Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, (далі - ГУ ДКС України у Дніпропетровські області), Державної казначейської служби України (далі - ДКС України),  третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Публічне акціонерне товариств «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк»), про стягнення коштів.
В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що 13 лютого 2013 року на прилюдних торгах вона придбала квартиру (частку житлового будинку) та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 за ціною 219 850,00 грн. 14 лютого 2013 року на депозитний рахунок ВДВС Павлоградського МУЮ вона сплатила за придбаний будинок 187 092,53 грн. Крім того, на поточний рахунок ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція» вона сплатила винагороду за послуги з реалізації майна у сумі 32 757,65 грн. Всього нею сплачено  219 850,00 грн. 
01 березня 2013 року вона отримала свідоцтво про придбання нерухомого майна квартири (частки житлового будинку) та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .
Проте ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня              2013 року дії державного виконавця ВДВС Павлоградського міськрайонного управління юстиції Орлова К. Л. щодо ухвалення постанови від 16 січня 2013 року про переоцінку арештованого майна на 25% у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 2-1530 від 10 червня 2010 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ "ВТБ Банк" заборгованості за договором у сумі           866 025,64 грн та щодо визначення ціни арештованого майна після його переоцінки визнано незаконними. 
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від         21 січня 2015 року, яке набрало законної сили, прилюдні торги та свідоцтво про придбання нею нерухомого майна визнані недійсними, оскільки судом встановлений факт неправомірних та незаконних дій державного виконавця. 
Разом із тим, їй не були повернуті сплачені нею грошові кошти та через незаконні дії державного виконавця вона була змушена нести витрати на оренду житла, а також їй була спричинена моральну шкода. 
Враховуючи наведене, позивач, з урахуванням уточнень та доповнень позовних вимог, просила стягнути з Павлоградського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області шляхом списання коштів з рахунків Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на свою користь: сплачені грошові кошти за майно, яке було придбано нею з прилюдних торгів в розмірі 219 850,00 грн, матеріальну шкоду (витрати на оренду житла у               м. Києві) - 342 497,65 грн, а також відшкодувати завдану їй моральну шкоду в розмірі 90 000,00 грн (по 15 000,00 грн за кожний рік неповернення коштів).
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від          13 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Павлоградського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 у відшкодування спричиненої майнової шкоди 219 850,00 грн за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з рахунків Державної казначейської служби України. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Разом з тим, ОСОБА_1 , не повернуті кошти у сумі 219 850,00 грн, сплачені нею за недійсним правочином, тобто за результатами проведення прилюдних торгів, визнаних недійсними за рішенням суду, а тому саме Павлоградський міськрайонний ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, як продавець має повернути позивачеві сплачені нею кошти.
Відмовляючи у стягненні матеріальної шкоди та відшкодуванні моральної шкоди, суд виходив із недоведеності та необґрунтованості вказаних позовних вимог. 
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
 
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що реституція, тобто повернення у стан, який існував до укладення недійсного правочину, можлива лише між його сторонами, якими в цьому випадку є Павлоградський міськрайонний ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області та        ОСОБА_1 , а отже, позивач звернулася до суду із позовними вимогами до належного відповідача.
 
При цьому апеляційний суд погодився, що висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди також є правильним з урахуванням тих обставин, на які позивач посилається, обґрунтовуючи завдання такої шкоди.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У липні 2019 року Павлоградський міськрайонний ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області подав до Верховного Суду касаційну скаргу нарішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2019 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_1 повністю відмовити в задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі заявник вказує на те, що заявник взагалі немає ніякого відношення до грошових коштів в розмірі 32 757,65 грн, оскільки вказана сума внесена самостійно покупцем на рахунок ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» як винагорода за надані послуги з організації і проведення прилюдних торгів. 
Крім того, зазначає, що сума коштів в розмірі 187 092,32 грн, яка сплачена позивачем саме на рахунок ВДВС у відділі відсутня, оскільки останній розпорядився ними відповідно до вимог чинного законодавства, 168 018,16 грн перерахував на рахунок стягувача - ПАТ «ВТБ Банк», 18 709,23 грн (виконавчий збір) - на рахунок держави та 364,93 грн (витрати на проведення виконавчих дій) - на спеціальний рахунок ГТУЮ в Дніпропетровській області). 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 15  серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
Доводи відзиву на касаційну скаргу
У вересня 2019 року УДКСУ у м. Павлограді Дніпропетровської області поданий відзив на касаційну скаргу, в якому представник останнього просив касаційну скаргу задовольнити, оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
У вересні 2019 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні на її користь матеріальних та моральних збитків в сумі 342 497,65 грн та 90 000,00 грн та повністю скасувати рішення суду апеляційної інстанції, ухваливши нове рішення задоволення вказаних позовних вимог.
Зазначені відзиви на касаційну скаргу не можуть бути прийняті до уваги Верховним Судом, оскільки вони не містять обґрунтувань заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, а навпаки містять вимоги, притаманні саме касаційній скарзі, проте вказані особи окремо з касаційними скаргами на вищезазначені судові рішення до суду не зверталися.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюються відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року                       № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною до 08 лютого 2020 року.
 
За частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судові рішення- без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій  відповідають вимогам ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від          10 червня 2010 року стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь ВАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 866 025,64 грн.
Постановою державного виконавця ВДВС Павлоградського МУЮ від 24 січня         2011 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області від       23 грудня 2010 року про стягнення вищезазначеної заборгованості.
Постановою державного виконавця від 24 січня 2011 року накладений арешт на належне ОСОБА_2 майно та відповідно до акту опису й арешту майна від          13 травня 2011 року описана належна останньому квартира  та земельна ділянка за адресою:   АДРЕСА_1 .
Відповідно до договору про надання послуг з організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого майна від 17 грудня 2012 року № 08/723/12/І-31н ВДВС Павлоградського міськрайонного управління юстиції доручило                                       ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція» реалізацію арештованого державним виконавцем нерухомого майна - квартири (житлового будинку літ. А) та земельної ділянки за адресою:   АДРЕСА_1 .
Згідно з протоколом від 13 лютого 2013 року № 08/723/12/А-31н-2 про проведення прилюдних торгів переможцем торгів стала ОСОБА_1 
19 лютого 2013 року державним виконавцем складений акт про реалізацію предмета іпотеки - квартири ( частка житлового будинку) літ. А з господарчими прибудовами та земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою:   АДРЕСА_1 за ціною 219 850,00 грн. 
Відповідно до протоколу про проведення прилюдних торгів загальна сума винагороди ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція» становить 32 757,65 грн, із яких 32 743,31 грн гарантійний внесок, 14,34 грн - додаткова сума винагороди за послуги. Вказані витрати сплачені покупцем на поточний рахунок спеціалізованого підприємства. 
За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція» ліквідовано.
01 березня 2013 року ОСОБА_1 приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Іщик М. В. видано свідоцтво про придбання нерухомого майна, що було предметом іпотеки, а саме квартири (частка житлового будинку), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ціною реалізації квартири 219 850,00 грн, та зареєстровано в реєстрі за № 217.
14 лютого 2013 року на депозитний рахунок ВДВС Павлоградського МУЮ Дніпропетровської області надійшли грошові кошти, сплачені переможцем торгів ОСОБА_1 в сумі 187 092,32 грн. 
Згідно із розпорядженням державного виконавця, за платіжним дорученням від        20 лютого 2013 року № 214 грошові кошти в сумі 168 018,16 грн були перераховані на рахунок стягувача - ПАТ «ВТБ Банк» як погашення боргу. На користь держави перераховано виконавчий збір у розмірі 18709,23 грн, а витрати на проведення виконавчих дій у сумі 364,93 грн перераховано на спеціальний рахунок Головного управління юстиції у Дніпропетровській області.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від         21 січня 2015 року, що набрало законної сили, визнано недійсними прилюдні торги, оформлені протоколом від 13 лютого 2013 року № 08/723/12/А-31н-2, проведені Дніпропетровською філією ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція» щодо реалізації квартири з належними до неї надвірними будівлями та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_2 . Визнано недійсним акт ВДВС Павлоградського МРУЮ від 19 лютого 2013 року про проведення прилюдних торгів, а також визнано недійсним свідоцтво про придбання ОСОБА_1 спірного нерухомого майна.
До теперішнього часу ОСОБА_1 не повернуті кошти у сумі 219 850 грн, сплачені нею за недійсним правочином, тобто за результатами проведення прилюдних торгів, визнаних недійсними за рішенням суду.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, тому така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, що встановлені частинами першою, третьою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 цього Кодексу). 
 
Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана  повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.
 
Сторонами договору купівлі-продажу є покупець та продавець (стаття 655 ЦК України).
 
Умови та порядок вчинення виконавчих дій визначають Закон України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Інструкція про проведення виконавчих дій, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 (далі - Інструкція), а також Тимчасове положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від                27 жовтня 1999 року № 68/5 (далі - Тимчасове положення).
 
Відповідно до частини першої статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.
 
Згідно з пунктом 3.1 Тимчасового положення орган державної виконавчої служби укладає із спеціалізованою організацією договір, яким доручає реалізацію майна спеціалізованій організації за визначену винагороду за надані послуги з реалізації арештованого майна, яка встановлюється у відсотковому відношенні до продажної ціни лота.
 
У разі визнання прилюдних торгів недійсними у первісний стан шляхом реституції повертаються сторони договору.
 
Покупцем за договором купівлі-продажу майна з прилюдних торгів є переможець торгів, який підписав протокол про їх результати та отримав затверджений державним виконавцем акт.
 
Продавцем за договором купівлі-продажу майна з прилюдних торгів може бути як спеціалізована організація, що проводила торги, так і  виконавча служба, від імені якої могла виступати спеціалізована організація як організатор торгів.
 
Ураховуючи те, що реституція, тобто повернення у стан, який існував до укладення недійсного правочину, можлива лише між його сторонами, судам необхідно встановити, хто саме є продавцем та покупцем за договором, який було укладено за результатами проведення прилюдних торгів та який у подальшому визнано недійсним.
 
При цьому варто врахувати, що якщо на підставі укладеного спеціалізованою організацією з відділом державної виконавчої служби договору ця організація під час укладення на торгах договору виступає представником відділу державної виконавчої служби, то стороною такого договору є відділ державної виконавчої служби. Якщо ж спеціалізована організація  виступає на торгах від власного імені на підставі укладеного з відділом державної виконавчої служби договору, то стороною договору на прилюдних торгах є спеціалізована організація.
 
Відповідно до пункту 1.2 договору Відділ передає Спеціалізованій організації нерухоме майно, арештоване державним виконавцем, а Спеціалізована організація надає послуги з організації і проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про іпотеку», іншими законами України, Тимчасовим Положенням.
 
Із наведеного вбачається, що спеціалізована організація лише надає послуги з організації і проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, а ВДВС самостійно виступає від свого імені на прилюдних торгах як продавець. Крім того, саме виконавча служба отримала грошові кошти в якості оплати за квартиру, яка у наступному провела їх розподіл та перерахувала стягувачу у виконавчому провадженні, а також вказані кошти були спрямовані на сплату виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій.
Встановивши, що за договором купівлі-продажу нерухомого майна продавцем є саме Павлоградський ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, суди дійшли правильного висновку про стягнення саме з останнього у порядку реституції  коштів сплачених ОСОБА_1 в розмірі 219 850,00 грн за придбане нею майно на прилюдних торгах, визнаних у подальшому недійсними.
Доводи касаційної скарги про те, що Павлоградський міськрайонний ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області не повинен повертати кошти покупцю, зокрема, суму в розмірі 32 757,65 грн, оскільки остання сплачена ОСОБА_1 саме на рахунок                       ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» як винагорода за надані послуги з організації і проведення прилюдних торгів, а не на рахунок відділу, не заслуговують на увагу. 
Наслідком визнання результату прилюдних торгів, яким фактично є оформлений у вигляді протоколу про результати торгів договір купівлі-продажу, недійсним є повернення сторін договору купівлі-продажу - продавця і покупця до первісного стану, тобто реституція як спосіб захисту, що характерний для зобов`язальних відносин, а тому враховуючи, що саме Павлоградський міськрайонний ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області є продавцем за вказаним договором, то саме він має повертати покупцеві сплачені ним грошові кошти, незважаючи на який рахунок вони сплачені. 
Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальних частинах оскаржуваних рішень, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судів.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України,                      № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
 
Отже, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення без змін із підстав, передбачених                    статтею 401 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 401, 406, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області залишити без задоволення.
 
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від             13 липня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
  Судді:	  В. В. Сердюк   А. І. Грушицький   І. М. Фаловська