Справа № 450/2553/19                                 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є. 
Провадження № 22-ц/811/3900/19                 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М. 
Категорія: 60

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

18 лютого 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - Курій Н.М.,
суддів: Ванівського О.М., Мельничук О.Я.,
за секретаря – Цап П.М.,
з участю представника ОСОБА_1 – Сидорак ОСОБА_2 , представника відповідача - ОСОБА_3 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргоюпредставника ОСОБА_1 – ОСОБА_4 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 листопада 2019 року, постановлене в складі головуючого - судді Мусієвського В.Є.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача Підберізцівської сільської ради Чорнушовицького старостинського округу Пустомитівського району Львівської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилася після смерті її батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_5 . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 1,3377 га. Її батько ОСОБА_5 на випадок своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 склав заповіт, посвідчений в.о. старости Чорнушовицького старостинського округу Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, та заповів все своє майно їй. Інші спадкоємці, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, відсутні. ОСОБА_5 постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач зазначила, що вона протягом останніх років проживає за кордоном в Іспанії. У встановлений законом шестимісячний строк після смерті батька вона звернулася до Посольства України в Королівстві Іспанія із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину. 18 липня 2019 року, приїхавши в Україну, вона звернулася із заявою до нотаріальної контори для вирішення питання про оформлення спадщини, однак їй роз`яснено, що вона пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини, оскільки написана нею у Посольстві України в Королівстві Іспанія заява не передавалася в Україну для заведення спадкової справи нотаріусом. Зазначила, що вона не знала, що заяву про прийняття спадщини потрібно скерувати до нотаріуса за місцем останньої реєстрації спадкодавця до спливу шести місяців після його смерті. В Посольстві України в Королівстві Іспанія їй про необхідність вчинення зазначених дій не повідомили. Відтак, вважала, що строк для прийняття спадщини нею був пропущений з поважних причин.
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 листопада 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 листопада 2019 року оскаржила представник ОСОБА_1 – ОСОБА_4 . 
В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду першої інстанції є незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що позивач 28 березня 2019 року, у встановлений шестимісячний строк з дня відкриття спадщини, звернулася до Посольства України в Королівстві Іспанія з проханням посвідчити заяву про прийняття спадщини за заповітом та видачу свідоцтва про право на спадщину. В результаті чого справжність підпису на заяві посвідчено третім секретарем з консульських питань ОСОБА_6 . 18.07.2019 року. Повернувшись в Україну, позивач вказану заяву передала нотаріусу за місцем відкриття спадщини з метою оформлення спадкових прав після смерті батька, однак, нотаріусом було повідомлено, що нею пропущено встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини. Також було роз`яснено, що написана в Посольстві України в Королівстві Іспанія заява повинна була бути передана в Україну за місцем відкриття спадщини для заведення спадкової справи нотаріусом. Вважає, що суд першої інстанції не дослідив порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, а саме - видачу свідоцтва про право на спадщину, дійшов неправильного висновку про те, що позивач повинна була отримати свідоцтво про право на спадщину у консульському відділі Посольства України в Королівстві Іспанія. Щодо пропуску строку для прийняття спадщини, зазначає, що позивачці, яка є юридично необізнана, не було відомо та її не повідомили в посольстві, що заяву, з якою вона звернулась необхідно скерувати до нотаріуса за місцем останньої реєстрації спадкодавця. Позивач вважала, що заявивши про прийняття спадщини у посольстві, у майбутньому у неї не виникне жодних проблем з оформленням спадкових прав. 
Просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 листопада 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Представник Підберізцівської сільської ради - Кушнерик Р.М. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що сільська рада погоджується з доводами апеляційної скарги в частині, що відкриття спадщини повинно проводитися за останнім місцем проживання спадкодавця, а саме, нотаріусом Пустомитівського нотаріального округу Львівської області. В частині апеляційної скарги щодо встановлення поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, Підберізцівська сільська рада покладається на розсуд суду та підтримує свою позицію, викладену у відзиві до позовної заяви. У відзиві також зазначено, що станом на 17.02.2020 року Підберізцівська сільська рада із заявою про визнання спадщини ОСОБА_5 відумерлою не зверталась. 
ОСОБА_7 (брат позивача) подав до суду апеляційної інстанції клопотання, в якому просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті їх батька ОСОБА_5 . При ухваленні рішення просив суд врахувати останню волю їх батька, яка виражена у формі заповіту. Просив розгляд справи проводити без його участі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Чорнушовичі Пустомитівського району Львівської області помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 – батько позивача ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 03 жовтня 2018 року Виконавчим комітетом Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області (арк. спр.8).
Відповідно до заповіту від 31 травня 2018 року, посвідченого в.о. старости Чорнушовицького старостинського округу Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Мартиняк Д.Д., ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заповів все своє майно своїй дочці ОСОБА_1 , 1990 року народження (арк. спр.10).
Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 27 листопада 2007 року Чорнушовицькою сільською радою Пустомитівського району Львівської області, підтверджується, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є донькою ОСОБА_5 (арк.спр.6).
Згідно з свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим 05 липня 2017 року Виконавчим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Львівській області, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уклала шлюб з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Після державної реєстрації шлюбу їй присвоєне прізвище « ОСОБА_10 » (арк. спр.7).
Згідно з довідкою від 23 липня 2019 року №435, виданою Чорнушовицьким старостинським округом Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , числився за ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 . 13.10.1981 року ОСОБА_11 подарувала Ѕ частину власного будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстрований в по господарських книгах старостинського округу під №19, ОСОБА_7 (арк. спр. 12).
Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЛВ №099693, ОСОБА_11 є власником земельної ділянки, площею 1,3377 га, яка розташована на території Чорнушовицької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (арк. спр. 13-14).
Із витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі встановлено, що 17.10.2016 року ОСОБА_5 видано свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно – земельну ділянку, площею 1,1358 га, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4623687100:10:000:0057 та розташована на території Чорнушовицької сільської ради Пустомитівського району Львівської області (арк. спр. 15).
Після смерті  ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частини житлового будинку за адресою:  АДРЕСА_1  та земельної ділянки, площею 1,3377 га. 
28 березня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Консульського відділу Посольства України в Королівстві Іспанія із заявою про прийняття спадщини за заповітом та про видачу свідоцтва про право на спадщину (арк. спр. 17).
Судом встановлено, що 18 липня 2019 року (підтверджується копією закордонного паспорта на аркуші справи 18), приїхавши в Україну, позивач звернулася із заявою до нотаріальної контори для вирішення питання оформлення спадкових прав, однак їй роз`яснено, що вона пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини, оскільки написана нею у Посольстві України в Королівстві Іспанія заява не передавалася в Україну для заведення спадкової справи нотаріусом.
       Розглянувши позовну заяву про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки позивачем не надано доказів, які б свідчили про неможливість її звернення до нотаріуса за останнім місцем проживання спадкодавця протягом шести місяців після його смерті із заявою про прийняття спадщини в силу існування об`єктивних, непереборних та істотних труднощів для вчинення нею таких дій. Суд першої інстанції також зазначив, що відсутність у позивача необхідних юридичних знань відповідно до положень ч. 3 ст. 1272 ЦК України не може бути поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. 
Апеляційний суд не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Згідно зі статтею 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.
Із матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 протягом останніх років проживає за кордоном в Іспанії, як громадянка України, 28 березня 2019 року звернулася до Посольства України в Королівстві Іспанія із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька ОСОБА_5 .
В своїй заяві про прийняття спадщини за заповітом та про видачу свідоцтва про право на спадщину, яку ОСОБА_1 подала до Консульського відділу Посольства України в Королівстві Іспанія, спадкоємець ОСОБА_1 вказала, що вона приймає спадщину, що залишилася їй після смерті батька ОСОБА_5 , згідно з заповітом, посвідченим 31 травня 2018 року в.о. старости Чорнушовицького старостинського округу Підберізцівської сільської ради, зареєстрованим в реєстрі за № 44, у зв`язку з чим просила видати їй Свідоцтво про право на спадщину за заповітом.
Вказану заяву прийнято та зареєстровано в реєстрі за № 570/4-104419 третім секретарем з консульських питань Посольства України в Королівстві Іспанія ОСОБА_6 , якою засвідчено справжність підпису ОСОБА_1 (арк. спр. 17). 
Так, згідно зі  ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно з спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.
Прийняття спадщини є особистісним правом особи, яке вона реалізує шляхом вчинення одностороннього правочину, який здійснюється за певних умов і тягне за собою певні юридичні наслідки.
В цьому випадку, спадкоємиця померлого ОСОБА_5 – ОСОБА_1 реалізувала своє право на прийняття спадщини у спосіб звернення із заявою про її прийняття як спадкоємець за заповітом.
Заяву про прийняття спадщини спадкоємицею ОСОБА_1 прийняла третій секретар з консульських питань Посольства України в Королівстві Іспанія та засвідчила справжність підпису ОСОБА_1 як громадянки України, місцем проживання якої є Іспанія.
Згідно зі ст. 38 Закону України «Про нотаріат», до повноважень консульських установ України віднесено вчинення нотаріальних дій, в тому числі видавати свідоцтва про спадщину та засвідчувати справжність підпису на документах.
Відповідно до п. 1.2 Положення про порядок вчинення нотаріальних дій у дипломатичних представництвах та консульських установах України, вчинення нотаріальних дій покладається на консульських посадових осіб, які працюють у дипломатичних представництвах та консульських установах України.
З аналізу наведених норм вбачається, що порядок вчинення нотаріальних дій консульськими посадовими особами є подібним до порядку їх вчинення нотаріусом, оскільки процедура вчинення нотаріальної дії завжди походить від процесу здійснення саме нотаріальної діяльності, а відтак сама процедура вчинення нотаріальної дії є єдиною і не змінюється залежно від суб`єкта її вчинення.
При цьому, позивач ОСОБА_1 подала свою заяву про прийняття спадщини в межах визначеного законом шестимісячного строку – 28 березня 2019 року.
Між тим, не дивлячись на те, що спадкоємицею ОСОБА_1 своє право на подання заяви про прийняття спадщини фактично реалізовано в строки, визначені положеннями ст. 1270 ЦК України, сама заява про прийняття спадщини за заповітом отримана нотаріусом за місцем відкриття спадщини  ІНФОРМАЦІЯ_7 (дата приїзду ОСОБА_1 в Україну, зазначена в закордонному паспорті), тобто після спливу шестимісячного строку для її подання, що своєю чергою стало підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.
Беручи до уваги вищевказані обставини при вирішенні питання поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, апеляційний суд зазначає, що в цьому випадку необхідно розмежувати обставини щодо здійснення ОСОБА_1 дій для прийняття нею спадщини та обставини, пов`язані з направленням нею самої заяви про прийняття спадщини нотаріусу в Україні.
Так, позивачем своєчасно вжиті заходи по поданню заяви про прийняття спадщини до компетентного органу Посольства України в Королівстві Іспанія, про те не своєчасно направлено таку заяву нотаріусу за місцем відкриття спадщини, що унеможливило отримання нею свідоцтва про спадщину за заповітом.
За вказаних обставин, апеляційний суд доходить висновку про наявність підстав для судового захисту інтересів спадкоємиці ОСОБА_1 шляхом визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини в порядку, встановленому ч. 3 ст.1272 ЦК України.
Апеляційний суд також враховує, що правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.  
Вирішуючи питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.
Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людинипо справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року, при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Третя особа ОСОБА_7 просив в суді першої та апеляційної інстанцій позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити та визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті їх батька ОСОБА_5 (арк. спр. 32, 80).
З урахуванням наведеного, з огляду на велику відстань між місцем перебування спадкоємця ОСОБА_1 - держава Королівство Іспанія і місцем знаходження спадкового майна - Львівська область, Пустомитівський район, с. Чорнушовичі, та враховуючи вчинення зазначених вище дій спадкоємцем ОСОБА_1 за місцем свого перебування в державі Королівство Іспанія, апеляційний суд доходить висновку про поважність причин пропуску ОСОБА_1 шестимісячного строку на прийняття спадщини.
Крім того, заслуговує на увагу й та обставина, що шестимісячний строк подання позивачем заяви про прийняття спадщини після смерті батька сплив ІНФОРМАЦІЯ_8 , а позов до суду вона пред`явила 26 липня 2019 року, тобто пропущений нею строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним.
Пунктом другим частини першої ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду належить скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .
Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст. 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_4 задовольнити.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 листопада 2019 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Підберізцівської сільської ради Чорнушовицького старостинського округу Пустомитівського району Львівської області, третьої особи ОСОБА_7 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити.
Визначити ОСОБА_1 додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови складено 24 лютого 2020 року.

Головуючий                                                                           Курій Н.М.

Судді:                                                                                    Ванівський О.М.

                                                                       Мельничук О.Я.