ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 січня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.003842 пров. № А/857/196/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,
за участі секретаря судового засідання      Федак С.Р.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2019 року (головуючого судді Сасевича О.М. ухвалене у судовому засіданні в м. Львів о 15 год. 31 хв. повний текст рішення складено 22.11.2019) у справі №1.380.2019.003842 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій, стягнення заборгованості з індексації грошового забезпечення, -
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 26.07.2019 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) в якому просить визнати протиправними дії Львівського прикордонного загону щодо ненарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 15.03.2018 року, стягнути з Львівського прикордонного загону на його користь заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 15.03.2018 року у сумі 80343,18 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2019 року задоволено позов.
Не погоджуючись із вказаним рішенням ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) подала апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю. Вказує, що наказом начальника 7 прикордонного загону №619-ос від 03.12.2012 року старшого прапорщика ОСОБА_1 призначено інспектором прикордонної служби І категорії 3 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Рава-Руська» І категорія (тип Б), 9 тарифний розряд, а відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 посадові оклади за 9 тарифним розрядом встановлені в розмірі 740-760 гривень, а на попередній посаді, грошове забезпечення ОСОБА_1 отримував за 8 тарифним розрядом, посадові оклади у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 за яким встановлені в розмірі 720-740 гривень, з 03 грудня 2012 року, збільшився оклад. Також звертає увагу на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) є установою, що фінансується з державного бюджету і як розпорядник бюджетних коштів, відповідно до статті 51 Бюджетного Кодексу України може брати бюджетні зобов`язання та провадити видатки лише в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом. Кошторисні призначення Державної прикордонної служби України на 2016-2018 роки не передбачали здійснення видатків на виплату індексацію грошових доходів військовослужбовців. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.
В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача Катревич Н.А. апеляційну скаргу підтримала з підстав зазначених у скарзі, просила рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.
Представник позивача Каверін С.М. проти апеляційної скарги заперечив, просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що наказом Львівського прикордонного загону від 01.03.2018 №534-ос ОСОБА_1 було звільнено з військової служби в запас та наказом начальника цього ж загону від 15.03.2018 №62-ос його виключено із списків особового складу, усіх видів забезпечення.
16.04.2019 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) із заявою, в якій, зокрема, з тих підстав, що при виключенні зі списків особового складу 15.03.2018 не була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення, просив провести йому індексацію грошового забезпечення за весь період проходження військової служби, після чого виплатити йому відповідну компенсацію, виходячи з вимог законодавства у встановлений законом термін.
Листом Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України №11/В-307 від 30.04.2018 позивача повідомлено, окрім іншого, що за період з січня 2015 року по червень 2015 року ОСОБА_1 було нараховано індексацію грошового забезпечення у сумі 2870,82 грн.; індексацію грошового забезпечення за період з липня 2015 року по день звільнення (15.03.2018 року) ОСОБА_1 не було проведено по причині відсутності фінансових ресурсів для її нарахування та виплати, що передбачено п.6 ст. 5 Закону України від 03.07.1991 року №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» із змінами та пунктом 6 Постанови КМ України від 17.07.2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» із змінами.  
Не погоджуючи із діями відповідача ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом для захисту свого порушеного права на виплату індексації.
Задовольняючи повністю позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачу за період з 01.01.2016 по 15.03.2018 не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення, що свідчить про протиправність дій відповідача. Згідно висновку експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №2569, складеного 02.07.2019 за результатами проведеної (за зверненням представника позивача) судово-економічної експертизи по визначенню суми індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період проходження військової служби у Військовій частині (Львівський прикордонний загін) у період з 01.01.2016 по 15.03.2018 у відповідності до вимог Закону України від 03.07.1991 року №1282-VII «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМ України від 17.07.2003 року №1078, - індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 15.03.2018 року складає 80343,18 грн., яку стягнуто судом.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 (далі – Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до частини 2 статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Частина 3 статті 9 Закону №2011-XII встановлює, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Конституційний Суд України, у рішенні від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013, дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням строків її виплати, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги (пункт 2.2), працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців (пункт 2.3).
Порядок індексації заробітної плати працівників передбачений Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», а детальний порядок нарахування індексації визначений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення».
Відповідно до статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-XII від 03.07.1991 (далі - Закон №1282-ХІІ) визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Згідно з приписами статей 4 - 6 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі виникнення обставин, передбачених ст.4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.
Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» №2017-III від 05.10.2000 визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Отже, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці і у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) покладається на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності та виду юридичної особи.
Частиною 2 статті 5 Закону №1282-ХІІ передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок №1078).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби та інше.
Згідно з пунктом 5 вказаного Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
Відповідно до пункту 10-2 Порядку № 1078 для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.
Проаналізувавши вищенаведені правові норми, колегія суддів вважає, що вказаний пункт відокремлює працівників, яких було переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, а отже обчислення індексу інфляції здійснюється з місяця підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.
Згідно з абзацом 6 пункту 5 Порядку № 1078 у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
Отже, сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону №1282-ХІІ, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті, що спростовує твердження відповідача у цій частині апеляції, оскільки індексація заробітної плати є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що грошове забезпечення ОСОБА_1 підлягало індексації.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, наказом начальника 7 прикордонного загону №619-ос від 03.12.2012 року старшого прапорщика ОСОБА_1 призначено інспектором прикордонної служби І категорії 3 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Рава-Руська» І категорія (тип Б), 9 тарифний розряд з 03 грудня 2012 року. 
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2007 року №1294 посадові оклади за 9 тарифним розрядом встановлені в розмірі 740-760 грн.
На попередній посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії 3 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Рава-Руська» І категорія (тип Б), грошове забезпечення отримував за 8 тарифним розрядом, посадові оклади у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 за яким встановлені в розмірі 720-740 грн.
Таким чином, з врахуванням вищенаведених правових норм, базовим місяцем для обчислення індексації є грудень 2013 року, оскільки обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник. 
Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) надав розрахунок індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період із січня 2016 року по лютий 2018 року, здійснений виходячи з базового місяця індексації – грудня 2013 року.
Відповідно до вказаного розрахунку, заборгованість з індексації грошового забезпечення позивача за вказаний період становить 27646,59 грн.
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Разом з тим, суд першої інстанції взяв до уваги розрахунок згідно з висновком № 2569 судово-економічної експертизи за зверненням адвоката Каверіна С.М. від 02 липня 2019 року, в якому не враховано вищезазначені обставини, тому колегія суддів не приймає його до уваги, оскільки висновок експертизи оцінюється у сукупності з іншими доказами та обставинами справи, суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам, що призвело до ухвалення помилкового рішення, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині визначення розміру заборгованості з індексації грошового забезпечення, оскільки такий розмір необхідно визначати виходячи з базового місяця індексації – грудня 2013 року, з наявних в матеріалах справи доказах по розрахунку начальника фінансово-економічного відділу (бухгалтерської служби) військової частини НОМЕР_1 .
При цьому, вважає безпідставними покликання апелянта щодо проведення індексації грошових доходів виключно за наявності на це коштів та у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, оскільки частина 6 статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», на яку покликається відповідач, не обмежує проведення передбачених чинним законодавством України виплат, а вказує на джерела походження цих коштів.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для не проведення індексації грошового забезпечення.
Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 8 листопада 2015 року у справі «Кечко проти України» висловив правову позицію, що поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу №1.
Статтею 1 Першого протоколу Конвенції встановлено, що право мирно володіти своїм майном, з огляду на те, що чинне правове положення передбачає індексацію грошового забезпечення, тому органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у індексації доки відповідні положення є чинними.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про протиправність дій відповідача щодо індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 .
Ненарахування та невиплата індексації заробітної плати є обмеженням права позивача на майно, що є незаконним.
Колегія суддів також звертає увагу на те, відповідно до пункту 29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 1994 року Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості з індексації грошового забезпечення позивача, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог статті 317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення в цій частині; в решті рішення суду першої інстанції прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права, повно встановлено обставини справи, і відповідно до статті 316 КАС України рішення в частині задоволення позову необхідно залишити без змін.
Вимоги апелянта про відшкодування витрат, пов`язаних з апеляційним оскарженням рішення суду із покладенням на позивача відповідно до статті 139 КАС України не підлягають задоволенню, оскільки частина 3 встановлює, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, при цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) – задовольнити частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2019 року у справі №1.380.2019.003842 – в частині стягнення з Львівського прикордонного загону на користь ОСОБА_1 заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 15.03.2018 у сумі 80343 грн. 18 коп. скасувати та в цій частині прийняти нове рішення, яким стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 15.03.2018 у сумі 27646 грн. 59 коп.
В решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2019 року у справі №1.380.2019.003842 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

                  Головуючий суддя                                          Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                В.В. Гуляк

                                                                                            Р.Й. Коваль
Повний текст постанови складено 03.02.2020