Номер провадження: 22-ц/813/2232/20 
Номер справи місцевого суду: 495/87/15-ц
Головуючий у першій інстанції Мишко В.В.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2020 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П.,
за участю секретаря - Віцько А. І.
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 
представник позивача: ОСОБА_2 
відповідач: ОСОБА_3 
представник відповідача: ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Виконавчого комітету Мологівської сільської ради Білгород - Дністровського району Одеської області про визнання заповіту нікчемним, визнання права спільної сумісної власності подружжя на нерухоме майно; визнання особи такою, що прийняла спадщину, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,
встановив:
ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

13.01.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та Виконавчого комітету Мологівської сільської ради про визнання заповіту нікчемним, визнання права спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок, вступ у спадщину та визнання права власності, я якому просив: визнати заповіт від 12.05.2008 року, складений ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , посвідчений секретарем Мологівської СР - нікчемним; визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 - спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ; визнати ОСОБА_1 таким, що прийняв спадщину після померлої ОСОБА_8 на зазначений житловий будинок та визнати за ним право власності на спірний житловий будинок. 
Свої позовні вимоги обґрунтовуючи тим, що оскаржуваний заповіт складений з чисельними порушеннями вимог Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України», а тому, у відповідності до ст.1257 ЦК України, є нечинним. Будівництво спірного житлового будинку було закінчено у період перебування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у шлюбі, а тому таке майно є їх спільною сумісною власністю. Житловий будинок обліковувався по погосподарських книгах, свідоцтво про право власності на нього оформлено не було. За життя ОСОБА_8 05.06.2008 року склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла ОСОБА_1 . Отже, на думку позивача, в теперішній час він являється сподкоємцем після смерті ОСОБА_8 , яка в свою чергу, прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_7 на спірний житловий будинок. 
Рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.03.2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, порушення судом норм процесуального та не правильне застосування матеріального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким заявлені ним позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що за відсутності рішення виконавчого комітету Мологівської сільської ради на момент складання заповіту від 12.08.2008 року секретар Мологівської сільської ради не мав повноваження на вчинення нотаріальних дій від імені виконавчого комітету, на що апелянт звертав увагу суду першої інстанції, однак суд дійшов до висновків щодо правильності вчинення нотаріальних дій, які суперечать вимогам чинного на той момент законодавсту України. Також ОСОБА_1 зазначає, в порушенні вимог діючого на той час законадавства, секретарем Мологівської сільської ради були проведені нотаріальні дій поза приміщенням виконкому за місцем проживання відповідача, при цьому відповідний посвідчувальний запис відсутній, посвідчення оспорюваного заповіту проводилось за відсутності у ОСОБА_7 паспорту, що позбавляло секретаря Мологівської сільської можливості засвідчити особу заповідача, є підставою для визнання заповіту нікчемним. Крім того апелянт зазначає, що на момент смерті ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , яка була непрацездатна, була зареєстрована та проживала із заповідачем, крім того була його дружиною та мала право на обов`язкову частку у спадщині. Після смерті ОСОБА_7 почали діяти норми ЦК України, які регулюють спадкові відносини, а не сімейні. ОСОБА_8 в судовому порядку намагалась захистити свої спадкові права, проте поки справа розглядалась у суді ОСОБА_8 померла, однак за життя нею було складено заповіт від 05.06.2008 року на користь ОСОБА_1 06.08.2010 року апелянт звернувся із відповідною заявою до нотаріуса із приводу оформлення своїх спадкових прав. Однак постановою від 04.04.2015 року нотаріусом було відмовлено апелянту у видачі свідоцтва у зв'язку із відсутності у нього правовостаноавлюючих документів на спірний будинок, отже висновки суду відносно того, що ОСОБА_8 не намагалась отримати документи на спірне майно не відповідає дійсності обставинам справи. ОСОБА_1 звертає увагу на те, що у зв'язку із наявності перешкод у отриманні свідоцтва на спадщину після смерті ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не могла отримати правостановлючі документи, теж саме не може зробити і апелянт. 
Вважаючи апеляційну скаргу безпідставною, ОСОБА_5 звернувся до суду апеляційної інстанції з запереченням на неї, у якому зазначила, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги - такими, що не можуть прийматись до уваги.
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 08.09.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено часково. Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.03.2016 року скасовано. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання нікчемним заповіту, складеного ОСОБА_7 12.05.2008 року, записаного секретарем Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Гаврилюк Г.П. та зареєстрованого в реєстрі за номером 195, відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права спільної сумісної власності подружжя на нерухоме майно, визнання особи такою, що прийняла спадщину, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за заповітом, складеним ОСОБА_8 05.06.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Макогончук Н.В. 05.06.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за номером 1606, право власності на 5/8 часток житлового будинку літ. «А» загальною площею 52,6 кв.м житловою площею 47,5 кв.м, що складається: в літ. «А»: 1 - коридор площею 5,1 кв.м, 2 - жила кімната площею 15,3 кв.м, 3 - жила кімната площею 7,4 кв.м, 4 - жила кімната площею 24,8 кв.м; господарських будівель та споруд: літ. «Б» - літня кухня, літ. «В» - гараж, літ. «в» - підвал, літ. «Г» - навіс, літ. «Д» - душ, літ. «Є» - вбиральня, №1 - хвіртка, №2 - ворота, №3 - огорожа, що знаходяться по АДРЕСА_1 . 
Постановою Верховного Суду від 23.01.2019 року рішення апеляційного суду Одеської області від 08.09.2016 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
19.03.2019 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями встановлено наступний склад суду: головуючий суддя - доповідач Кравець Ю.І. у складі колегії суддів Журавльова О.Г. та Комлевої О.С.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.03.2019 року цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Виконавчого комітету Мологівської сільської ради Білгород - Дністровського району Одеської області про визнання заповіту нікчемним, визнання права спільної сумісної власності подружжя на нерухоме майно; визнання особи такою, що прийняла спадщину, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування було прийнято до провадження та призначено до розгляду.
Розпорядженням № 5421 Щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 11.11.2019 року у відповідності до п. 3.12. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28.12.2018 року з подальшими змінами було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду під головуванням судді Князюка О. В.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.11.2019 року вказану цивільну справу було прийнято до провадження головуючого судді Князюка О. В. та призначено до розгляду.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
П. п. 3, 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки, рішення суду вимогам, викладеним у ст. 263 ЦПК України у повній мірі не відповідає, тому апеляційний суд з огляду на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню у повному обсязі, а судове рішення підлягає скасуванню.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що складений 12 травня 2008 року ОСОБА_7 заповіт є дійсним, таким, що відповідає вимогам закону, оскільки посвідчений секретарем Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Гаврилюк Г. П., яка відповідним рішенням Мологівської сільської ради була уповноважена на здійснення нотаріальних дій, а волевиявлення заповідача ОСОБА_7 під час складання заповіту було вільним і відповідало його волі. При цьому в матеріалах справи відсутні, а позивачем не представлені докази, які б свідчили, що майно (житловий будинок по АДРЕСА_1 ): нажите (набуте) у період спільного проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_8  і перебування у зареєстрованому шлюбі; було нажите (набуте) не ОСОБА_7 самостійно (за особисті кошти, працю), а за спільні сумісні кошти або спільну працю подружжя ( ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ), а тому відсутні підстави для висновку, що спірне майно є спільною (сумісною) власністю ОСОБА_7  та ОСОБА_8 , як таке, що придбане під час перебування сторін у зареєстрованих шлюбних відносинах. Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_8 стосуються не його прав та обов`язків, а прав та обов`язків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які померли, однак згідно з чинним законодавством позивач не має права звертатись до суду з такими вимогами, оскільки він може звернутись до суду виключно за захистом своїх прав та інтересів, крім того, цивільно-процесуальна дієздатність ОСОБА_7 та ОСОБА_8 припинилася у зв`язку з їхньою смертю. ОСОБА_11 не надано доказів, які б свідчили, що ОСОБА_8 прийняла спадщину від ОСОБА_7 у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та оформила за собою право власності на вказаний будинок. Вимоги ОСОБА_1 випливають із вимог про визнання заповіту від 12 травня 2008 року, складеного ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , посвідченого секретарем Мологівської сільської ради, нікчемним та визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , тобто є похідними від основних (корінних, породжуючих) вимог. Відмова у задоволенні основних (породжуючих) вимог унеможливлює задоволення похідних від них вимог.
Колегія не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.
ОСОБА_11 та ОСОБА_8 перебували в зареєстрованому шлюбі з 7 лютого 1943 року (т.1 а.с.113). ОСОБА_11 загинув у 1945 році.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 (до шлюбу ОСОБА_8 , потім ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживали однією сім`єю з 1948 року, зареєстрували шлюб 3 січня 1964 року, за життя подружжя шлюб не розірвано (т.1 а.с.11, т.2 а.с.153, 201).
Подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були зареєстровані та постійно проживали кожен по день своєї смерті в АДРЕСА_1 (т.2 а.с.151, 179).
Згідно довідки від 12 січня 2010 року №2 Мологівської сільської ради за даними погосподарських книг земельна ділянка для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 була виділена ОСОБА_7 у 1958 році, будівництво житлового будинку закінчено у 1967 році (т.1 а.с.12).
Згідно довідки Мологівської сільської ради від 15 квітня 2015 року №02-09/128 за період з 1944 року по 1976 рік погоподарські книги велися Випасненською сільською радою, у 1977 році книги були передані на зберігання до новоутвореної Мологівської сільської ради, якою погосподарські книги ведуться з 1977 року по даний час.
Інвентаризація житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 , проведена вперше 22 вересня 2008 року КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації», інвентаризаційна справа №906 (т.1 а.с.10).
Оскільки житловий будинок знаходиться в сільській місцевості, свідоцтво про право власності на будинок не видавалось, однак житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами обліковувався по погосподарських книгах сільської ради, то для визначення з правом власності на нерухоме майно, що знаходиться по АДРЕСА_1 , судом апеляційної інстанції витребувано та досліджено безпосередньо в судовому засіданні наявні на зберіганні в Мологівській сільській раді погосподарські книги за період з 1950 року по даний час (т.2 а.с.138-139).
Так встановлено, що в Мологівській сільській раді наявні погосподарська книга №5 за період 1950-1952 роки, погосподарська книга №7 за період 1955-1957 роки, по господарська книга №6 за період 1958-1960 роки, погосподарська книга №6 за період 1961-1963 роки, погосподарська книга №5 за період 1967-1970 роки, погосподарська книга №11 за період 1971-1973 роки, погосподарська книга №7 за період 1974-1976 роки, погосподарська книга №13 за період 1977-1979 роки, погосподарська книга №6 за період 1980-1982 роки, погосподарська книга №6 за період 1983-1985 роки, погосподарська книга №10 за період 1986-1990 роки, погосподарська книга №6 за період 1991-1995 роки, погосподарська книга №11 за період 1996-2000 роки, погосподарська книга №6 за період 2001-2005 роки, погосподарська книга №5 за період 2006-2010 року, погосподарська книга №6 за період 2011-2015 роки (т.1 а.с.101-109, 143-168, 169).
В сільській раді не збереглася погосподарська книга за період 1964-1966 роки.
Аналіз даних погосподарських книг вказує на те, що погосподарська книга №5 за 1950-1952 роки містить запис про проживання ОСОБА_7 у житловому будинку ОСОБА_16 (батька ОСОБА_8 ). З 1955 року в погосподарській книзі №7 за період 1955-1957 роки в рядку 2 «Будівлі» зазначено, що в особистій власності господарства знаходиться хлів 1954 року побудови. В погосподарській книзі за період 1961-1963 роки значиться «времянка» 1957 року побудови, будинок 1958 року побудови. В погосподарських книгах за період 1964-1966 роки запису про домогосподарство ОСОБА_7 не має (книги не надано). В наявних погосподарських книгах за період 1967-1990 роки значиться будинок 1960 року побудови. Погосподарська книга за період 1991-1995 року не містить запису року побудови будинку. Погосподарські книги за період 1996-2015 роки містять запис побудови будинку у 1948 році тощо.
На фронтоні житлового будинку зазначено дату побудови житлового будинку 1967 рік.
В суді першої інстанції було допитано в якості свідків ряд осіб, які знали подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , знали історію їх сім`ї та створення спірного нерухомого майна.
Сукупність зібраних у справі доказів вказує на те, що ОСОБА_8 перебувала з 1943 року в шлюбі з ОСОБА_11 , який загинув у 1945 році, у цьому шлюбі у 1945 році народився син ОСОБА_18 ; з ОСОБА_7 стала проживати сім`єю у 1948 році, у неї та ОСОБА_7 у 1950 році народився син ОСОБА_19 , у 1964 році ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 все спільне до шлюбу та у шлюбі життя прожили в с. Молога, спочатку в будинку батька ОСОБА_8 ОСОБА_16 , потім в збудованому ними за спільні кошти та спільною працею будинку, що нині знаходиться по АДРЕСА_1 . За життя між подружжям ОСОБА_7 та ОСОБА_8 спору щодо будинку та власності на такий не було. Згідно даних сільської ради земельну ділянку під забудову надано ОСОБА_7 у 1958 році, будинок будувався не один рік, документи про прийняття будинку в експлуатацію за той час відсутні (чи складались такі, чи ні не відомо), однак будинок обліковувався по погосподарських книгах, що з огляду на знаходження будинку в сільській місцевості, є належним доказом наявності будинку та власності на такий. Всі погосподарські книги початку обліку господарства ОСОБА_7 містять запис про сім`ю у складі чотирьох осіб: як то глава облікованого господарства ОСОБА_7 , дружина ОСОБА_8, діти ОСОБА_18 , ОСОБА_19. Згідно вбудованої в будинок таблички рік побудови значиться 1967, що в період знаходження ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в зареєстрованому шлюбі. У будь-якому разі (іншого н встановлено) будинок будувався після надання у 1958 році земельної ділянки під забудову, будувався не один рік, тобто в період проживання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 сім`єю.
Право спільної сумісної власності подружжя на нерухоме майно було передбачено Кодексом про шлюб та сім`ю Української РСР, прийнятим Указом Президії Верховної Ради УРСР від 29 грудня 1969 року (введений в дію з 1 січня 1970 року). Прикінцеві положення Кодексу передбачали приведення законодавства Української РСР у відповідність до Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР, а діючи акти шлюбно-сімейного законодавства підлягали застосуванню в частині, що не суперечила Кодексу.
Таким чином, станом на час введення в дію Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР 1969 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебували в зареєстрованому шлюбі, відтак, їхнє спільне майно мало статус спільної сумісної власності.
Аналіз зібраних у справі доказів приводить до висновку, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , за життя подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_8 був їхньою спільною сумісною власністю, де частка кожного з подружжя була рівна 1/2 (ст.22, 28 КпШС 1969 року). З набранням чинності з 1 січня 2004 року Сімейним Кодексом України правове положення спільного нерухомого майна подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_8 як спільної сумісної власності, де частка кожного при поділі рівна 1/2, не змінилося (ст.60, 70 СК України 2003 року).            
Згідно технічного паспорта, виготовленого станом на 20 жовтня 2008 року КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» на житловий будинок по АДРЕСА_1 , на земельній ділянці за вказаною адресою знаходяться: житловий будинок літ.«А», 1967 року побудови, загальною площею 52,6 кв.м, житловою площею 47,5 кв.м, що складається з: 1- коридору площею 5,1 кв.м, 2- жила площею 15,3 кв.м, 3 - жила площею 7,4 кв.м, 4 - жила площею 24,8 кв.м; літня кухня літ.«Б», 1969 року побудови, гараж літ.«В», 1969 року побудови, підвал літ.«в», 1967 року побудови, навіс літ.«Г», 1975 року побудови, душ літ.«Д», 1975 року побудови, вбиральня літ.«Є», 1975 року побудови, споруди №1,2,3 (хвіртка, ворота, огорожа) (т.1 а.с.15-21).
Нерухоме майно ні після смерті ОСОБА_7 , ні після смерті ОСОБА_8 у своєму складі не змінювалось. Оскільки на даний час ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є особами померлими, то їх як подружжя право спільної сумісної власності на нерухоме майно констатується встановленим в мотивувальній частині рішення, без зазначення висновку суду в резолютивній частині.
ОСОБА_8 є матір`ю ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.196-198).
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , народжений в м. Білгород-Дністровський, є сином ОСОБА_18 та, відповідно, онуком ОСОБА_8 (т.1 а.с.7)
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є батьками ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (т.2 а.с.169).
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6 , народжена в с. Молога, є дочкою ОСОБА_19 та, відповідно, онукою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (т.1 а.с.68, т.2 а.с.162-159).
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , народжений в с.Молога, є сином ОСОБА_19 та, відповідно, онуком ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (т.1 а.с.8, т.2 а.с.158-160).
12 травня 2008 року секретарем Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Гаврилюк Г.П. записано та зареєстровано в реєстрі за №195 заповіт ОСОБА_7 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), яким заповідач все своє майно заповів в рівних долях онукам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Станом на 25 липня 2008 року відомості про зміну, відміну заповіту в Мологівській сільській раді були відсутні (т.1 а.с.8, 168). Згідно витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) станом на 29 жовтня 2008 року заповіт чинний (т.2 а.с.167).
5 червня 2008 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Макогончук Н.В. записано та зареєстровано в реєстрі за №1606 заповіт ОСОБА_8 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), яким заповідач все своє майно заповіла онуку ОСОБА_1 (т.1 а.с.34, т.2 а.с.199).
Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключено від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача.
Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю (ч.1 ст.1234 ЦК України). Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч.1 ст.1235 ЦК України). Заповідач має право охопити права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини (ч.ч.1,4 ст.1236 ЦК України).
Таким чином, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за життя, склавши кожен окремо заповіти, тим самим зробили особисте розпорядження на випадок своєї смерті. Заповіти охоплюють права та обов`язки, які належали на момент складання заповітів, а також права та обов`язки, які мали належати їм у майбутньому.
Заповіт ОСОБА_8 щодо призначення спадкоємцем онука ОСОБА_1 не є спірним.
Заповіт ОСОБА_7 щодо призначення спадкоємцями онуків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 є спірним.
Вимоги про визнання заповіту ОСОБА_7 нікчемним заявлено ОСОБА_1 з підстав частини 1 статті 1257 ЦК України, за змістом якої заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.
У сенсі положень частини 1 статті 1257 ЦК України заповіт є нікчемним, якщо він вчинений особою, яка не мала права на складання заповіту. Такого права не має той, хто визнаний судом недієздатним, чия дієздатність обмежена, а також неповнолітній, який не набув повної дієздатності або не був наділений нею.
ОСОБА_7 на час складання заповіту мав 82 роки, судом недієздатним чи обмежено дієздатним визнаний не був, відтак, був особою, яка мала право скласти заповіт.
Також у сенсі положень частини 1 статті 1257 ЦК України нікчемним є заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (йдеться про усні заповіти та заповіти, посвідчені, наприклад, після смерті особи, або не уповноваженою на це особою).
Відповідно до визначених статтею 1247 ЦК України загальних вимог до форми заповіту, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, від підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України.
Заповіт ОСОБА_7 складено у письмовій формі, в заповіті зазначено місце та час його складання як то «село Молога, 12 травня 2008 року». Заповіт підписано особисто ОСОБА_7 (іншого не доводиться) та посвідчено посадовою особою, визначеною в статті 1251 ЦК України, як то посадовою особою органу місцевого самоврядування.
Як вже зазначалось, постановою Верховного Суду від 23.01.2019 року рішення апеляційного суду Одеської області від 08.09.2016 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Скасовуючи рішення апеляційного суду, суд касаційної інстанції виходив з того, що не може погодитися із висновками суду апеляційної інстанції про те, що оспорюваний заповіт складений із дотриманням вимог щодо його посвідчення, оскільки з наданого суду рішення вбачається, що воно прийняте на сесії сільської ради, тобто не виконавчим комітетом сільської ради, а самою сільською радою, яка має право своїм рішенням призначити секретаря виконавчого комітету відповідної ради, але не має права делегувати такому секретарю здійснення нотаріальних дій, оскільки на здійснення цих дій має бути рішення виконавчого комітету сільської ради. З урахуванням того, що рішення сесії сільської ради та рішення виконавчого комітету сільської ради відповідно до пункту 3 статті 42 Закону підписує сільський голова, та враховуючи утворення сільською радою виконавчого комітету, секретарем якого є Гаврилюк Г.П. , суду апеляційної інстанції при новому розгляді справи необхідно встановити, яким саме органом (сільською радою чи виконавчим комітетом цієї ради) Гаврилюк Г.П. , як секретарю виконавчого комітету, делеговано повноваження на здійснення нотаріальних дій. Крім того, суду апеляційної інстанції під час нового розгляду справи необхідно встановити, чи утворювався у Мологівській сільській раді Білгород-Дністровського району Одеської області виконавчий комітет, оскільки відповідно до пункту 2 частини другої розділу 1 «Загальні положення» Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, тільки виконавчий комітет міг покласти такі обов`язки на секретаря виконавчого комітету. Виходячи із цього, чи належний орган уповноважив Гаврилюк Г.П. як секретаря виконавчого на вчинення нотаріальних дій. При цьому правової оцінки потребує рішення від 08.04.2006 року № 08-У, викладене на бланку Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, а саме: чи це є рішенням самої сільської ради, чи його виконавчого комітету. Лише після встановлення вказаних обставин, суд має визначитися чи посвідчено оспорюваний заповіт повноваженою особою, та чи відповідає заповіт ОСОБА_7 вимогам щодо порядку його посвідчення. 
Відповідно до ч.1 ст.417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
Якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування (ст.1251 ЦК України). Отже, у сенсі даної норми матеріального права орган місцевого самоврядування своїм рішенням може визначити із числа його посадових, службових осіб особу, уповноважену на посвідчення заповіту. Такою особою зазвичай є секретар або заступник голови. Проте наявність такого рішення не може повністю виключити можливість посвідчення заповіту головою у разі відсутності на роботі (хвороба, відпустка, відрядження тощо) того, хто уповноважений на вчинення такої нотаріальної дії. Можливість посвідчення заповіту посадовою, службовою особою органу місцевого самоврядування зумовлена певною умовою: у відповідному населеному пункті немає нотаріуса.
Встановлено, що в населеному пункті, де складався заповіт, як то в с. Молога, нотаріуса немає, відтак, закон передбачає можливість посвідчення заповіту посадовою, службовою особою органу місцевого самоврядування. 
Пунктом 2 частини другої розділу 1 «Загальні положення» Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5 (у редакції від 08 січня 2007 року), нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій.
Визначення терміну «виконавчий комітет» викладено у статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування» (далі - Закон), у редакції від 01 січня 2006 року, відповідно до якої виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами
Згідно зі статтею 38 Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання, реєстрація актів громадянського стану (за винятком виконавчих органів міських (крім міст обласного значення) рад).
Відповідно до частини четвертої статті 50 Закону секретар сільської ради може за рішенням ради одночасно здійснювати повноваження секретаря виконавчого комітету відповідної ради.
Статтею 51 Закону визначено, що виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету.
Із матеріалів справи вбачається, що рішенням другої сесії п`ятого скликання Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 08 квітня 2006 року № 08-У на секретаря Мологівської сільської ради Гаврилюк Г. П. покладено виконання здійснення повноважень секретаря виконавчого комітету, зокрема повноважень із виконання нотаріальних дій.
У судовому засіданні 20.02.2020 року представником відповідача до матеріалів справи було долучено копію рішення Виконавчого комітет Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області «Про реєстрацію актів громадянського стану та вчинення нотаріальних дій» №64 від 27 липня 2006 року, відповідно до якого обов`язки щодо реєстрації актів громадянського стану та вчинення нотаріальних дій покладено на Гаврилоюк Ганну Пилипівну .
Заповіт ОСОБА_7 посвідчено 12 травня 2008 року секретарем Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Гаврилюк Г.П., зареєстровано в реєстрі за №195, заповіт містить підпис секретаря сільської ради та печатку Мологівської сільської ради. Повноваження Гаврилюк Г. на вчинення нотаріальних дій визначені рішенням другої сесії п`ятого скликання Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 8 квітня 2006 року №08-У, яким на секретаря Мологівської сільської ради Гаврилюк Ганну Пилипівну покладено виконання здійснення повноважень секретаря виконавчого комітету, зокрема, повноважень по виконанню нотаріальних дій (т.1 а.с.115). Рішення органу місцевого самоврядування є чинним, Гаврилюк Г.П. виконувала обов`язки як секретаря сільської ради так як секретаря виконавчого комітету сільської ради, відтак, посилання на те, що заповіт посвідчено не уповноваженою на те особою безпідставні.
Судом апеляційної інстанції досліджено в судовому засіданні Реєстр для реєстрації нотаріальних дій за період з 4 січня 2008 року по 27 жовтня 2008 року, де на сторінці 27 знаходиться запис про реєстрацію заповіту ОСОБА_7 за №195.
Таким чином, підстави для визнання заповіту ОСОБА_7 нікчемним відсутні, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання на підставі частини 1 статті 1257 ЦК України складеного 12 травня 2008 року ОСОБА_7 заповіту нікчемним задоволенню не підлягають.
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Спадкування за законом здійснюється у разі: відсутності заповіту; повного або часткового визнання заповіту недійсним; неприйняття спадщини спадкоємцем за заповітом чи відмови від неї; усунення спадкоємця за заповітом від права на спадкування; охоплення заповітом лише частини спадщини.
ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 у віці 82 роки (т.1 а.с.14, т.2 а.с.150, 180).
Спадкову справу №315/2008 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_7 заведено 27 червня 2008 року Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою (т.2 а.с.148-177).
Спадкоємцями майна померлого ОСОБА_7 по закону є спадкоємці першої черги дружина ОСОБА_8 , син ОСОБА_19 , по заповіту ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
До Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 з заявами про прийняття спадщини звернулись:
26 травня 2008 року через секретаря Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Гаврилюк Г.П. (зареєстровано в Білгород-Дністровській міській державній нотаріальній конторі 29 жовтня 2008 року) спадкоємець за законом дружина ОСОБА_8 . Заява містить небажання ОСОБА_8 скористатися правом на обов`язкову частку у спадщині, не претендування на видачу їй свідоцтва про право власності на ? частку у спільному майні подружжя, згоду на видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (т.2 а.с.166);
17 червня 2008 року через приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Макогончук Н.В. (зареєстровано в Білгород-Дністровській міській державній нотаріальній конторі 27 червня 2008 року) спадкоємець за законом дружина ОСОБА_8 . Заява містить твердження про прийняття спадщини, претендування на 1,2 частку у спільному майні подружжя та обов`язкову частку, видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом (т.2 а.с.149);  
25 липня 2008 року через секретаря Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Гаврилюк Г.П. (зареєстровано в Білгород-Дністровський міській державній нотаріальній конторі 29 жовтня 2008 року) спадкоємець за заповітом ОСОБА_6 (т.2 а.с.157);
25 липня 2008 року через секретаря Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Гаврилюк Г.П. (зареєстровано в Білгород-Дністровській міській державній нотаріальній конторі 29 жовтня 2008 року) спадкоємець за заповітом ОСОБА_5 (т.2 а.с.161).
Свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 спадкоємцям не видано.
Таким чином, ОСОБА_7 склав заповіт, який недійсним не визнано; спадкоємці за заповітом ОСОБА_5 , ОСОБА_6 прийняли спадщину шляхом подання в нотаріальну контору у визначені статтями 1268, 1270 ЦК України порядку та строки заяв про прийняття спадщини; ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не усунені від права на спадкування; заповіт охоплює все належне спадкодавцю майно. За таких обставин, спадкування після смерті ОСОБА_7 підлягає здійсненню за заповітом.
Право на обов`язкову частку в спадщині визначено статтею 1241 ЦК України, за змістом частини 1 якої, зокрема, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).
До складу спадщини ОСОБА_7 входить, зокрема, 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 (інша Ѕ частка цього нерухомого майна належала ОСОБА_8 як подружжю в праві спільної сумісної власності на нерухоме майно подружжя).
Спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_7 двоє: дружина ОСОБА_8 , син ОСОБА_19 , непрацездатна по віку вдова ОСОБА_8 успадкувала незалежно від заповіту половину частки, яка б належала їй у разі спадкування за законом, а саме успадкувала 1/8 частку (спадкове майно - 1/2 частка, спадкоємців за законом двоє, частка, що належала б кожному зі спадкоємців за законом, рівна: 1/2 : 2 = 1/4 : 2 = 1/8), відтак, обов`язкова частка ОСОБА_8 в спадщині на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_7 становить 1/8.  
ОСОБА_8 спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняла, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, крім того, подала у визначені статтею 1270 ЦК України строки до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).
Спадкоємець за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття (ч.ч.1,6 ст.1273 ЦК України).
Встановлено, що ОСОБА_8 26 травня 2008 року через секретаря Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Гаврилюк Г.П. (зареєстровано в Білгород-Дністровській міській державній нотаріальній конторі 29 жовтня 2008 року) подала заяву про небажання скористатися правом на обов`язкову частку у спадщині, не претендування на видачу їй свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя, згоду на видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я спадкоємців ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . В подальшому 17 червня 2008 року ОСОБА_8 через приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Макогончук Н.В. (зареєстровано в Білгород-Дністровській міській державній нотаріальній конторі 27 червня 2008 року) відкликала свою відмову від спадщини та заявила про прийняття спадщини, претендування на 1/2 частку у спільному майні подружжя та обов`язкову частку, видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом.
Таким чином, спадкоємець ОСОБА_8 протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, відкликала свою відмову від прийняття спадщини, як то від обов`язкової частки у спадковому майні, рівної 1/8.  
ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 87 років (т.1 а.с.13, т.2 а.с.181).
Спадкову справу № 351/2010 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 заведено 6 червня 2010 року Білгород-Дністровською районною державною нотаріальною конторою (т.2 а.с.178-205).
Спадкоємцями майна померлої ОСОБА_8 по закону є спадкоємці першої черги син ОСОБА_18 , син ОСОБА_19 , по заповіту ОСОБА_1 .
До Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявами про прийняття спадщини звернулись:
29 липня 2010 року через секретаря Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Гаврилюк Г.П. (зареєстровано в Білгород-Дністровській районній державній нотаріальній конторі Одеської області 6 серпня 2010 року) спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 (т.2 а.с.178).
22 жовтня 2010 року через секретаря Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Гаврилюк Г.П. (зареєстровано в Білгород-Дністровській районній державній нотаріальній конторі Одеської області 22 жовтня 2010 року) спадкоємець за законом ОСОБА_6 (т.2 а.с.187).
22 жовтня 2010 року через секретаря Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Гаврилюк Г.П. (зареєстровано в Білгород-Дністровській районній державній нотаріальній конторі Одеської області 22 жовтня 2010 року) спадкоємець за законом ОСОБА_5 (т.2 а.с.191).
9 грудня 2010 року через секретаря Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Гаврилюк Г.П. (зареєстровано в Білгород-Дністровській районній державній нотаріальній конторі Одеської області 17 грудня 2010 року) спадкоємець за законом ОСОБА_18 (непрацездатний за віком) (т.2 а.с.196-197).
Таким чином, ОСОБА_8 склала заповіт, який недійсним не визнано; спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 прийняв спадщину шляхом подання в нотаріальну контору у визначені статтями 1268, 1270 ЦК України порядку та строки заяви про прийняття спадщини; заповіт охоплює все належне спадкодавцю майно. За таких обставин, спадкування після смерті ОСОБА_8 підлягає здійсненню за заповітом.
На визначеному статтею 1241 ЦК України праві на обов`язкову частку в спадщині після смерті ОСОБА_8 повнолітній непрацездатний за віком син ОСОБА_18 не наполягає, вимог таких не заявляє.
Свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_8 спадкоємцям не видано.
Постановою від 4 квітня 2015 року державного нотаріуса Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори Одеської області Іваницького О.Ю. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_8 з підстав не надання документів, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно (т.2 а.с.205). Дана відмова не є перешкодою для визнання права на спадкове майно в судовому порядку.
До складу спадкового майна ОСОБА_8 входить 1/2 частка нерухомого майна, розташованого по АДРЕСА_1 , як належна їй частка у праві спільної сумісної власності подружжя, та 1/8 частка цього ж нерухомого майна, прийнята нею непрацездатною вдовою обов`язкова частка після смерті чоловіка ОСОБА_7 , але за життя не оформлена. Таким чином, спадкове майно ОСОБА_8 складається в цілому з 5/8 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 (1/2 + 1/8 = 5/8).
Спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_8 шляхом подання у визначені статтями 1268, 1270 ЦК України порядку та строки, відтак, необхідності визнавати його судовим рішенням таким, що прийняв спадщину, не має.
За ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8 підлягаю визнанню право власності на 5/8 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 .    
Щодо спадкового майна мали місце наступні спори, вирішені судами з ухваленням рішень.
Так, 4 листопада 2009 року ОСОБА_8 звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованомк по АДРЕСА_1 , на ? частку як у майні подружжя її та ОСОБА_7 , на 1/2 частку в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_7 Вході розгляду справи ОСОБА_8 померла, до участі в справі залучено в якості правонаступника ОСОБА_1 . В подальшому в справі №2-148/2011 за позовом ОСОБА_1 до Мологівської сільської ради, за участю третіх осіб Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_18 про визнання недійсними заповіту ОСОБА_7 , заяви ОСОБА_8 про відмову від обов`язкової частки, визнання права власності на спадкове майно, стягнення коштів ухвалено Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області рішення від 21 квітня 2011 року, яким позов задоволено частково, визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8 право власності на 4/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 ; на 4/6 частки земельної ділянки № НОМЕР_3 масив № НОМЕР_4 площею 4,00 га, розташованої на території Мологівської сільської ради; в задоволенні інших вимог відмовлено. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 26 жовтня 2011 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 квітня 2011 року скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. За змістом рішення апеляційної інстанції відмова в позові ґрунтується на порушенні норм процесуального права, а саме відсутності у ОСОБА_1 як правонаступника померлої ОСОБА_8 права на зміну предмету та підстав заявленого ОСОБА_8 за життя позову (докази, що містяться в цивільній справі №2-148/2011, досліджено судом апеляційної інстанції в судовому засіданні, т.1 а.с.24-26, 35-37, т.2 а.с.223-230).  
В справі №1505/8827/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за участю третьої особи виконавчого комітету Мологівської сільської ради про визнання заповіту ОСОБА_7 недійсним, визнання заяви ОСОБА_8 про відмову від обов`язкової частки недійсною, усунення від права на спадкування, визнання права на спадщину ухвалено Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області рішення від 12 червня 2013 року, яким позов задоволено частково, визнано заяву ОСОБА_8 про відмову від права на обов`язкову частку в спадщині недійсною, визнано за ОСОБА_1 право на спадщину після смерті ОСОБА_8 , в інших вимогах відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 6 травня 2014 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 червня 2013 року скасовано, в позові ОСОБА_1 відмовлено. За змістом рішення апеляційної інстанції відмова в позові ґрунтується, зокрема, на тому, що ОСОБА_8 після подання заяви про відмову від спадщини подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та оформлення такої, тобто фактично сама відмовилась від раніше поданої заяви про відмову від права на спадщину (докази, що містяться в цивільній справі №1505/8827/2012, досліджено судом апеляційної інстанції в судовому засіданні, т.1 а.с.27-28, 29-33, т.2 а.с.210-222).  
В справі №495/3985/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , виконавчого комітету Мологівської сільської ради про визнання заповіту нікчемним, визнання права спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок, вступ в спадщину, визнання права власності постановлено ухвалу Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області від 24 грудня 204 року, якою позовну заяву залишено без розгляду (докази, що містяться в цивільній справі №495/3985/14-ц, досліджено судом апеляційної інстанції в судовому засіданні , т.1 а.с.122, т.2 а.с.231-236).    
Вказані судові рішенні проаналізовані, перешкод для визнання за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8 права власності на 5/8 часток нерухомого майна, розташованого по АДРЕСА_1 , ці рішення не створюють.    
При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 29 травня 2018 року підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 29 травня 2018 року підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 29 травня 2018 року підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 29 травня 2018 року підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
днак, вищевказане не було враховане судом першої інстанції, у зв`язку із чим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, на підставі чого рішення заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2014 року підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк».
Однак, вищевказане не було враховане судом першої інстанції, у зв`язку із чим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, на підставі чого рішення заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2014 року підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк».
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 березня 2016 року - скасувати.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Виконавчого комітету Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання нікчемним заповіту, складеного ОСОБА_7 12 травня 2008 року, записаного секретарем Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Гаврилюк Г.П. та зареєстрованого в реєстрі за номером 195, - відмовити.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Виконавчого комітету Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права спільної сумісної власності подружжя на нерухоме майно, визнання особи такою, що прийняла спадщину, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом - задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) після смерті ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за заповітом, складеним ОСОБА_8 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 5 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Макогончук Н.В. 5 червня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за номером 1606, право власності на 5/8 часток житлового будинку літ. «А» загальною площею 52,6 кв.м житловою площею 47,5 кв.м, що складається: в літ. «А»: 1 - коридор площею 5,1 кв.м, 2 - жила кімната площею 15,3 кв.м, 3 - жила кімната площею 7,4 кв.м, 4 - жила кімната площею 24,8 кв.м; господарських будівель та споруд: літ. «Б» - літня кухня, літ. «В» - гараж, літ. «в» - підвал, літ. «Г» - навіс, літ. «Д» - душ, літ. «Є» - вбиральня, №1 - хвіртка, №2 - ворота, №3 - огорожа, що знаходяться по АДРЕСА_1 .  
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 28.02.2020 року.

Головуючий:                                                                                О. В. Князюк

Судді:                                                                         А. П. Заїкін

О. М. Таварткіладзе