Постанова
Іменем України      
                    
11 грудня 2019 року
м. Київ
5 серпня 2019 року
м. Ки
справа № 521/7927/16-ц
 
провадження № 61-14935св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого – Луспеника Д. Д. 
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), 
 
учасники справи:
позивач – Кредитна спілка «Істок»,
відповідач –  ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_1 та Кредитної спілки «Істок» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2018 року у складі судді Плавича І. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 27 червня 2019 року у складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Дрішлюка А. І., Черевка П. М.,
 
ВСТАНОВИВ:

 

 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
28 квітня 2016 року Кредитна спілка (далі – КС) «Істок» звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Позовна заява мотивована тим, що 30 травня 2014 року між КС «Істок» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № КДК-4327, відповідно до якого кредитна спілка надала позичальникові кредит у розмірі                                 60 000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом первісно у розмірі 41% на рік, виходячи із графіку повернення кредиту та сплати відсотків, виходячи з 365 календарних днів у році.
 
Зазначала, що ОСОБА_1 суму кредиту не повернув, проценти не сплачує, у зв`язку із чим КС «Істок» звернулася до суду з позовом про стягнення суми заборгованості.
 
Ураховуючи заяву про зменшення позовних вимог, КС «Істок» просила суд: стягнути з ОСОБА_1 на її користь суми заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 123 495,87 гривень та сплачені судові витрати.
 
Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 липня 2016 року у складі судді Леонової О. С. позов КС «Істок» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КС «Істок» заборгованість за кредитним договором від 30 травня 2014 року № КДК-4327 у розмірі 212 356,66 грн, що складається із заборгованості по кредиту – 42 534,27 грн, заборгованості по відсотках –104 127,10 грн, інфляційних нарахувань – 65 704,29 грн.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2016 року у складі судді Леонової О. С. заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 липня 2016 року задоволено.
Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 липня                  2016 року скасовано та призначено розгляд справи.
 
У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до КС «Істок» про визнання недійсним кредитного договору.
 
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що кредитний договір № КДК-4327, укладений між сторонами 30 травня 2014 року, не містить у собі необхідні умови для договорів даного типу, що порушує його право як споживача. 
 
Зазначав, що він є військовослужбовцем, а при видачі кредиту йому не було надано зі сторони кредитної спілки повної, об`єктивної та достовірної інформації щодо реальної відсоткової ставки. 
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд визнати кредитний договір від 30 травня 2014 року № КДК-4327 недійсним, визнати право позивача на користування пільгами та стягнути з КС «Істок» судові витрати.
 
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2017 року позов КС «Істок» та зустрічний позов ОСОБА_1 об`єднано в одне провадження для спільного розгляду.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28 листопада                   2018 року позов КС «Істок» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КС «Істок» суму заборгованості за кредитним договором від 30 травня 2014 року № КДК-4327 з урахуванням процентів та інфляційних нарахувань у загальному розмірі 123 495,87 грн.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження того, що на момент укладення оспорюваного кредитного договору ним було подано КС «Істок» документи, що підтверджують його право на отримання відповідних пільг, отже підстав для застосування пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та звільнення від нарахування процентів та штрафних санкцій за кредитним договором немає.
При цьому, районний суд вказав, що ОСОБА_1 не надав документів, які підтверджують наявність у нього статусу учасника АТО.
 
Задовольняючи первісний позов та відмовляючи у задоволення зустрічної позовної заяви, суд першої інстанції зазначив, що при укладенні кредитного договору сторонами було визначено усі істотні умови договору з урахуванням Закону України «Про захист прав споживачів».

 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 27 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 листопада                   2018 року в частині задоволення первісних позовних вимог скасовано.
Ухвалено нове судове рішення, яким позов КС «Істок» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КС «Істок» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 42 534,27 грн.
У решті первісних позовних вимог відмовлено.
В іншій частині рішення суду залишено без змін.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що судом першої інстанції при встановленні розміру заборгованості ОСОБА_1 не було враховано той факт, що він є військовослужбовцем, а тому пільги, визначені у Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» на нього розповсюджуються.
З огляду на вказане, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 повинен сплатити заборгованість виключно за тілом кредиту у розмірі                42 534, 27 гривень.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати в частині стягнення з нього на користь КС «Істок» тіла кредиту у розмірі                        42 534,27 грн та ухвалити нове судове рішення, яким зменшити розмір стягнутої з нього заборгованості за тілом кредиту на розмір сплачених в межах дії особливого періоду відсотків у сумі 34 011,35 грн до суми                                  8 522,92 грн; визнати порушеним його право на зарахування сплачених в межах дії особливого періоду відсотків у сумі 34 011,35 грн в рахунок погашення тіла кредиту за кредитним договором від 30 травня 2014 року                  № КДК-4327. Судові рішення у частині зустрічного позову ОСОБА_1 не оскаржує.
 
У касаційній скарзі КС «Істок», посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову Одеського апеляційного суду                 від 27 червня 2019 року скасувати та залишити в силі рішення місцевого суду.

 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції при визначенні заборгованості за тілом кредиту не врахував, що сплачені ним відсотки за період дії особливого періоду у сумі 34 011,35 грн на підставі пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» повинні бути включені до погашення тіла кредиту.
Зазначає, що передбачені договором відсотки не є штрафними санкціями, проте їх нарахування збільшує суму грошового зобов`язання, що підлягає погашенню та на яке нараховуються штрафні санкції.
Вважає, що заборгованість за тілом кредиту повинна бути зменшена з урахуванням виплачених відсотків та складати суму 8 522,92 грн, яка обчислюється: 42 534,27 грн (залишок тіла кредиту) – 34 011,35 грн (виплачені в період особливого періоду відсотки).
 
Касаційна скарга КС «Істок» мотивована тим, що оскаржувана постанова апеляційного суду є незаконною, необґрунтованою та такою, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що судом апеляційної інстанції не застосовано Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Закон України «Про правовий режим воєнного стану» та інші нормативні акти, відповідно до яких особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни – воєнний час і частково відбудовний період після закінчення війни. Вважає, що в умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє. Посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові              від 25 квітня 2018 року у справі № 127/13998/17 (провадження                                           № 61-11716св18).
Стверджує, що суд апеляційної інстанції неправомірно не застосував приписи статті 625 ЦК України.
 
Відзив на касаційну скаргу учасник справи не подав.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У вересні 2019 року касаційна скарга Кредитної спілки «Істок» надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою судді Верховного Суду від 11 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
Ухвалою судді Верховного Суду від 17 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Кредитної спілки «Істок» та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2019 року справу призначено до розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
30 травня 2014 року між КС «Істок» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № КД-4327, відповідно до якого кредитна спілка надала позичальникові кредит у розмірі 60 000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 41% на рік, виходячи із графіку повернення кредиту та сплати відсотків, виходячи з 365 календарних днів у році.
 
Відповідно до додаткового договору № 1 до кредитного договору                             від 30 травня 2014 року № КД-4327, укладеного між сторонами 30 січня                 2015 року, у зв`язку з порушенням позичальником графіку повернення кредиту та сплати відсотків відсоткова ставка збільшилась до 164% річних.
 
Згідно з пунктом 3.1 укладеного між сторонами кредитного договору нарахування відсотків здійснюється щомісячно до дня повного погашення кредиту.
 
Висновком економічного дослідження від 29 травня 2017 року                                          № ED-1705-5-747.17, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Судова незалежна експертиза», встановлено, що кредитний договір                           від 30 травня 2014 року № КДК-4327 не містить необхідних умов для даного типу договору, у кредитному договорі не дотримано вимог Закону України «Про захист прав споживачів».
 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга  ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
 
Касаційна скарга Кредитної спілки «Істок» підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржуване судове рішення Одеського апеляційного суду від 27 червня       2019 року зазначеним вимогам закону не відповідає.
 
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).
 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). 
 
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
 
Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 
 
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 
 
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
 
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
 
Судами встановлено, що 30 травня 2014 року між КС «Істок» та                        ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № КД-4327, відповідно до якого кредитна спілка надала позичальникові кредит у розмірі                                       60 000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 41% на рік. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором КС «Істок» звернулася до суду з позовом про стягнення з        ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.
ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до КС «Істок» про визнання недійсним кредитного договору.
 
Задовольняючи первісний позов та відмовляючи у задоволення зустрічної позовної заяви, суд першої інстанції зазначив, що при укладенні кредитного договору сторонами було визначено усі істотні умови договору з урахуванням Закону України «Про захист прав споживачів», а неналежне виконання позичальником умов кредитного договору є підставою для стягнення тіла кредиту, відсотків та штрафних санкцій. 
Відхиляючи доводи ОСОБА_1 , районний суд зазначив, що він не надав доказів на підтвердження того, що на момент укладення кредитного договору КС «Істок» мав право на отримання пільг на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення штрафних санкцій за кредитним договором, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач довів наявність у нього пільг, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та відсутність підстав для їх стягнення у період з початку і до закінчення особливого періоду.
Колегія суддів вважає, що висновки суду апеляційної інстанції зроблені при неправильному застосуванні норм матеріального права, відтак оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з огляду на таке.
 
Відповідно до посвідчення офіцера від 04 листопада 2015 року серії                            НОМЕР_1 ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в збройних силах України та має військове звання майора (а. с. 71). 
 
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб, які належать до учасників бойових дій, належать особи, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції.
 
Законом України від 20 травня 2014 року № 1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» внесено зміни до статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку доповнено пунктом 15 наступного змісту – військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним – з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
 
Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
 
В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває до теперішнього часу.
 
Крім того, Національний банк України у своєму листі від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів – витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Тобто на вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.
 
Оскільки відповідачем надано суду документи, що підтверджують його статус військовослужбовця, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про необхідність застосування у спірних правовідносинах пункту 15  статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Проте, суд апеляційної інстанції помилково не застосував положення вказаної норми до процентів за користування кредитом.
 
Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги ОСОБА_1 щодо необхідності зменшення розміру стягнутої заборгованості за тілом кредиту на розмір сплачених у період дії особливого періоду відсотків є обґрунтованими, оскільки узгоджуються з положеннями пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 521/12726/16-ц, провадження № 61-16144св18.
 
Оскільки розрахунок належної до сплати заборгованості, що поданий                  ОСОБА_1 разом з касаційною скаргою, ґрунтується на відомостях розрахунку заборгованості, виготовленого КС «Істок» за підписом головного бухгалтера ОСОБА_2 та містить печатку КС «Істок», сумнівів у достовірності поданої інформації у касаційного суду немає, відтак колегія суддів погоджується з доводами касаційної скарги у цій частині та з сумою стягнення.
 
Доводи касаційної скарги КС «Істок» про те, що в умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє, колегія суддів відхиляє, оскільки вони зроблені внаслідок неправильного тлумачення заявником норм матеріального права та не узгоджуються з положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
 
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання кредитного договору недійсним.
 
Відповідно до положень частини третьої статті 12 та частин першої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
 
Оскільки суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права і ухвалення нового судового рішення не потребує встановлення фактичних обставин справи, ухвалене у справі судове рішення апеляційного суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Істок» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 42 534, 27 грн підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення цій частині про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Істок» заборгованості у розмірі 8 522,92 грн, яка становить різницю між сумою заборгованості (42 534,27 грн) та сумою сплачених ним відсотків за період дії особливого періоду (34 011,35 грн).
 
Щодо судових витрат 
 
Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Відповідно до положення підпункту в) пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України резолютивна частина постанови суду касаційної інстанції складається, зокрема, із зазначення розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
При поданні касаційної скарги  ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 3 706,00 грн, що підтверджується доданими до матеріалів справи квитанціями.
 
Колегія суддів частково задовольняє касаційну скаргу ОСОБА_1 , отже з КС «Істок» на його користь слід стягнути судовий збір за подання касаційної скарги пропорційно розміру задоволених вимог.
 
Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені у розмірі 8 522,92 грн та складають 6,9% ціни позову, на нього слід покласти сплачений судовий збір за подання касаційної скарги, у розмірі 255,71 грн.
 
З огляду на те, що решта 93,1% ціни позову не була задоволено судом, відтак сплачений ОСОБА_1 судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 3 450,29 грн (3 706,00 грн – 255,71 грн = 3 450,29 грн) підлягає стягненню з КС «Істок» на його користь.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
 
Касаційну скаргу Кредитної спілки «Істок» задовольнити частково.
 
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 27 червня 2019 року в частині позовних вимог Кредитної спілки «Істок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 42 534, 27 скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Істок» заборгованість за кредитним договором у розмірі 8 522 (вісім тисяч п`ятсот двадцять дві) гривні 92 копійки.
 
Стягнути з Кредитної спілки «Істок» на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 3 450 (три тисячі чотириста п`ятдесят) гривень                29 копійок.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий     Судді:Д. Д. Луспеник     І. А. Воробйова     Б. І. Гулько     Г. В. Кривцова     Р. А. Лідовець |