УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №283/1983/19 Головуючий у 1-й інст. Ярмоленко В. В. 
Категорія 27 Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді:         Талько О.Б. 
суддів:                         Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

розглянувши без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження в м. в м.Житомирі цивільну справу №283/1983/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення  Малинського районного суду Житомирської області від 11 листопада 2019 року, ухвалене під головуванням судді Ярмоленка В.В.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року Акціонерне товариство «Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулось до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що 2 липня 2013 року між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладений договір, згідно з яким банк надав відповідачеві кредит в розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
ОСОБА_1 підписав заяву, відповідно до якої погодився з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. При укладенні вказаного договору відповідач надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Разом з тим, свої зобов`язання за фактичне використання кредитних коштів він належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 30 червня 2019 року утворилась заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 125046 грн. 20 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у сумі 2599 грн. 60 коп., заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 122446 грн. 60 коп.
Враховуючи вищезазначене, позивач просив стягнути зі ОСОБА_1 125046 грн. 20 коп.
Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 11 листопада 2019 року позов задоволено частково.
Стягнуто з відповідача на користь АТ КБ « ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 2599 грн. 60 коп. та 39 грн. 96 коп. судового збору.
       В апеляційній скарзі АТ «КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків й ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
       Зокрема, зазначає, що суд не надав належної оцінки тій обставині, що відповідач підписав заяву, відповідно до якої погодився з "Умовами та правилами надання банківських послуг". З наведеного вбачається, що, підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, він висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Відсутність при цьому підпису боржника на відповідних Умовах та Правилах не свідчить про неукладення договору, оскільки суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах.
       Окрім того, суд не надав належної оцінки тій обставині, що підписана ОСОБА_1 довідка про умови кредитування містить погоджені сторонами умови про відсоткову ставку.
       Також вказує, що застосована судом правова позиція Верховного Суду регулює інші правовідносини. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга  не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що 2 липня 2013 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ “ПриватБанк”. У вказаній заяві відсутні умови договору про встановлення відсоткової ставки за користування кредитом.
На підтвердження факту укладення договору, окрім вказаної заяви, позивач надав суду довідку про умови кредитування, а також витяг з Тарифів й Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
Звертаючись до суду з даним позовом, банк посилався на ту обставину, що відповідач належним чином не виконував кредитні зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 30 червня 2019 року утворилась в розмірі 125046 грн. 20 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у сумі 2599 грн. 60 коп., заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 122446 грн. 60 коп.
Відповідно до ст.ст. 1054, 526 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
За правилами ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У ч.1 ст.638 ЦК України закріплена норма, згідно з якою договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч.ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
В постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілими усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Долучений до позовної заяви витяг з Тарифів й Умов та правил надання банківських послуг передбачає можливість нарахування відсотків за користування кредитом. Водночас, матеріали справи не містять доказів того, що саме ці Умови були надані відповідачеві для ознайомлення та були погоджені ним при підписанні анкети-заяви.
Наявна в матеріалах справи довідка про умови кредитування від 8 грудня 2009 року не свідчить про те, що сторони погодили відсоткову ставку, оскільки суду не надано доказів того, що вона є складовою частиною даного кредитного договору та стосується анкети-заяви ОСОБА_1 , поданої ним 2 липня 2013 року.
Також Велика Палата Верховного Суду у вищезгаданій постанові від 3 липня 2019 року дійшла висновку про те, що в даному випадку неможливо застосовувати до вказаних правовідносин положення частини 1 ст.364 ЦК України, оскільки Умови та правила неодноразово змінювалися самим АТ КБ “ПриватБанк” з часу виникнення спірних правовідносин й до звернення позивача до суду з даним позовом, що не виключає можливості долучення кредитором до позовної заяви витягу з Умов у будь-яких редакціях, найбільш сприятливих для задоволення позову.
Отже, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила надання банківських послуг та за відсутності у анкеті-заяві домовленості сторін про порядок та розмір нарахування відсотків, наданий банком витяг з Тарифів та Умов не може розцінюватись як стандартна ( типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору.
Надані позивачем Умови і правила надання банківських послуг, враховуючи їх мінливий характер, не можна вважати складовою частиною кредитного договору, оскільки вони не підписані позичальником. Лише факт безпосереднього підписання позичальником Умов та правил може свідчити про прийняття ним запропонованих йому умов кредитування. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони дійшли згоди та обумовили у письмовому вигляді ціну договору, в тому числі й розмір відсоткової ставки.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, у вищезазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов і правил надання банківських послуг, оскільки зазначені Умови та правила становлять значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для їх розуміння.
Отже, відсутні підстави стверджувати, що при укладенні договору з відповідачем банк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України “ Про захист прав споживачів” щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та надав би можливість покласти на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
За таких обставин, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків.
Таким чином, відсутні підстави для зміни чи скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.
В іншій частині рішення не оскаржується, отже не є предметом апеляційного розгляду.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення, а рішення Малинського  районного суду Житомирської області від 11 листопада 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог, - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча Судді: