Дата документу 29.01.2020 Справа № 312/30/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 312/30/19 Головуючий у 1-й інстанції: Рогоза А.Ю.
Провадження №22-ц/807/357/20 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
29 січня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря 	Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Семенчук О.В.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Великобілозерського районного суду Запорізької області від 03 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Великобілозерська сільська рада Великобілозерського району Запорізької області, про визнання заповіту нікчемним,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Великобілозерська сільська рада Великобілозерського району Запорізької області, про визнання заповіту нікчемним.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_5 . За життя, 10.08.2016 року, остання склала заповіт, яким заповіла позивачу земельну ділянку розміром 8,16 га, розташовану на території Трудової сільської ради села Велика Білозерка. Іншим спадкоємцем за цим заповітом була ОСОБА_2 . Але під час розгляду Хортицьким районним судом м. Запоріжжя справи за заявою позивача про встановлення факту належності йому вказаного заповіту, було встановлено, що ОСОБА_5 07 вересня 2018 року склала новий заповіт, спадкоємцями за яким є лише ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_4 , а раніше складений 10 серпня 2016 року заповіт скасовано. Позивач вважає заповіт від 07 вересня 2018 року нікчемним, оскільки його укладено без волевиявлення спадкодавця, посвідчено з численними та грубими порушеннями. Так, заповіт не підписаний заповідачкою та нею не прочитаний, але конкретна причина, через яку вона не змогла підписати вказаний заповіт, в посвідчувальному написі не зазначена. Разом з тим, у ОСОБА_5 не було жодних фізичних вад, хвороб, які б не давали можливості прочитати та підписати документи, так як з 15 серпня 2017 року по 25 березня 2018 року вона проживала разом з позивачем у місті Запоріжжі, а після 25 березня 2018 року позивач та його дружина систематично спілкувалися з нею телефоном, зокрема, 14 серпня, 02 та 09 вересня 2018 року, і ОСОБА_5 розповідала, що порається щодня на городі. Крім того, 07 вересня 2018 року заповідач не приходила до приміщення виконавчого комітету Великобілозерської сільської ради, але в посвідчувальному написі на заповіті і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій не зазначено, ні адреси вчинення нотаріальної дії, ні причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування. Також, посадова особа, яка посвідчила заповіт, не встановила дату народження свідків, не перевірила їх дієздатність, не перевірила дієздатність особи, яка підписала заповіт - ОСОБА_6 . Згідно з посвідчувальним написом, заповіт був підписаний лише в присутності заповідача. Крім того, заповіт внесено до Спадкового реєстру 23 жовтня 2018 року, тобто, після смерті заповідача. Разом з тим, позивач також просить суд встановити факт, що заповіт, складений ОСОБА_5 10 серпня 2016 року та посвідчений секретарем виконкому Трудової сільської ради Великобілозерського району Запорізької області Безбісною Н.О. на ім`я ОСОБА_1 належить ОСОБА_1 .
Із урахуванням зазначеного позивач просив суд:
Визнати заповіт ОСОБА_5 , складений 7 вересня 2018 року на користь ОСОБА_2 . ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , посвідчений Гапотій Людмилою Григорівною, керуючою справами виконавчого комітету Великобілозерскої сільської ради, 7 вересня 2018 року (зареєстрований в реєстрі за №167) - нікчемним.
Встановити факт, що Заповіт, складений ОСОБА_5 10.08.2016, посвідчений 10.08.2016 Безбісною Н.О., секретарем виконкому Трудової сільської ради Великобілозерського району Запорізької області на ім`я ОСОБА_1 , належить ОСОБА_1 .

Рішенням Великобілозерського районного суду Запорізької області від 03 жовтня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Великобілозерська сільська рада Великобілозерського району Запорізької області, про визнання заповіту нікчемним, про встановлення факту належності заповіту позивач відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його таким, що прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позов. 

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що заповіт від 07.09.2018 року було укладено без волевиявлення матері позивача, і його було посвідчено з численнними та грубими порушеннями законодавства України щодо форми та порядку посвідчення. Суд першої інстанції не встановив фактичних обставин справи та не дослідив докази на підтвердження того, що заповідач на момент вчинення заповіту не мала хвороби або фізичної вади, які б унеможливлювали підписання нею заповіту та його прочитання. Судом не встановлено, а відповідачами не надано доказів того, що ОСОБА_5 запрошувала Гапотій Л.Г. , свідків посвідчення заповіту та особу, яка його підписала, для складання і посвідчення заповіту.

Відповідно до відзиву на апеляційну скарргу представник відповідачів ОСОБА_8 зазначає, що при складанні оспорюваного заповіту були повністю дотримані вимоги закону щодо його форми та посвідчення у відповідності до положень статей 1247,1251 ЦК України. Суд першої інстанції надав належну оцінку всім доказам та фактичним обставинам справи, рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, відтак, просить його залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.
          Рішення суду першої інстанції мотивоване тим,  що заповіт по формі та змісту відповідає вимогам чинного законодавства, а його зміст не викликає сумніву щодо дійсного волевиявлення заповідача.

З такими висновками суду першої інстанції можна погодитися, оскільки вони відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом установлено, що 10.08.2016 року ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений секретарем Трудової сільської ради Великобілозерського району Запорізької області Безбісною Н.О., яким заповіла позивачу земельну ділянку розміром 8,16 га. розташовану на території Трудової сільської ради с. Велика Білозерка. Іншим спадкоємцем за цим заповітом була ОСОБА_2 ( а.с. 9).

07 вересня 2018 року ОСОБА_5 на випадок своєї смерті склала новий заповіт, згідно якого належний їй житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 заповідає ОСОБА_2 , належну їй на праві власності земельну ділянку площею 8.16 га, що знаходиться на території Трудової сільської ради Великобілозерського району Запорізької області заповідає відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_4 , а раніше складений заповіт від 10 серпня 2016 року за реєстраційним № 647, цим заповітом скасовує ( а.с. 98-99).

Вказаний заповіт записаний та посвідчено керуючою справами виконавчого комітету Великобілозерської сільської ради Гапотій Л.Г., у присутності свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які зачитали цей заповіт уголос та поставили свої підписи на ньому та підписано іншою особою ОСОБА_6 , у зв`язку з хворобою заповідача ОСОБА_5 В заповіті зазначено, що особу ОСОБА_6 , яка підписала заповіт установлено, справжність її підпису перевірено. Особу ОСОБА_9 та ОСОБА_10 встановлено, справжність їх підписів перевірено. Даний заповіт зареєстровнго в реєстрі за № 167 ( а.с. 98-99).

Згідно копії витягу зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) заповіт від імені ОСОБА_5 є чинним (а. с. 82- 108).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 від 21 вересня 2018 року (а.с.17).
Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, зокрема на земельну ділянку площею 8.16 га, що знаходиться на території Трудової сільської ради Великобілозерського району Запорізької області та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_1 на підставі закону (а с. 83).
ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 , у встановлений законом строк також звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті свекрухи та своєї бабусі ОСОБА_5 ( а.с. 96, а.с. 103, а.с. 105).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 

Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 

Відповідно до положень статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Посвідчення правочинів є однією з нотаріальних дій, які вчиняють нотаріуси (пункт 1 частини першої статті 34 Закону України "Про нотаріат").

Згідно ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Ваідповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону України « Про нотаріат» у сільських населенимх пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії, як посвідчення заповітів ( крім секретних).

Згідно із положеннями статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до чстини 1-3 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або частково у тій частині, в якій він не суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Згідно із вимогами частини другої статті 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Частиною першою та другою статті 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно з частиною другою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. 

Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

У частині четвертій статті 207 ЦК України зазначено, що якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Статтею 1253 ЦК України передбачена можливість посвідчення заповіту при свідках, яке відбувається за бажанням заповідача. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю і не можуть бути: нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

Згідно статті 44 Закону України «Про нотаріат» під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь.
Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом громадянина України або іншими документами, передбаченими статтею 43 цього Закону.

Із заповіту, який було складено в 10 год. 30 хв. в с.Велика Білозерка Великобілозерського району Запорізької області та який зареєстровано в реєстрі за № 167 вбачається, що згідно з посвідчувальним написом на заповіті від 07 вересня 2018 року, вчиненим керуючим справами виконавчого комітету Великобілозерської сільської ради Великобілозерського району Запорізької області Гапотій Л.Г., даний заповіт записано нею зі слів заповідача ОСОБА_5 .. У зв`язку із перенесеним заповідачем інсультом на її особисте прохання, в її присутності текст заповіту підписано ОСОБА_6 , до його підписання заповіт зачитаний вголос свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . 
Визначення обсягу цивільної дієздатності свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 здійснювалася за паспортами громадян України, тобто зазначено паспорт, серію, номер, ким виданий, міце проживання свідків. Особу ОСОБА_6 , яка підписала заповіт, установлено, справжність її підпису перевірено. Особу ОСОБА_9 та ОСОБА_10 встановлено, справжність їх підпису перевірено ( а.с. 98 зворот). 

         Захворювання заповідача  ОСОБА_5 на ішемічний атеросклеротичний мозковий інсульт в басейні каротидного синусу справа підтверджується інформацією центральної лікарні Великобілозерської сільської ради Великобілозерського району Запорізької області від 14 квітня 2019 року, згідно з якою ОСОБА_5  перебувала на стаціонарному лікуванні з 15 по 28 серпня 2018 року із зазначеним діагнозом. При госпіталізації скарги на головний біль, відсутність активних рухів в лівих кінцівках, нерозбірливість мови. В процесі захворювання хвора залишалась у свідомості, контактнодоступна, орієнтована у власній особистості,  і була виписана без позитивної динаміки під домашній нагляд (а.с.79), а також показаннями свідка  ОСОБА_12 , яка пояснила, що ОСОБА_5  надійшла до лікарні з лівостороннім паралічем, погано говорила, не зважаючи на те, що остання рухала правою рукою і ногою, була у свідомості, самостійно їсти не могла, її годувала  ОСОБА_2 , які позивачем не були спростовані.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується й суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що заповіт від 07 вересня 2018 року за формою та порядком посвідчення відповідає вимогам статей 1247, 1248 ЦК України та розділу ІІ глави 3 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Доводи апеляційної скарги про те, що текст заповіту, за відсутності для того підстав, був підписаний іншою особою, а не заповідачем особисто, є необґрунтованими. У тексті заповіту вказано, що його підписала ОСОБА_6 у зв`язку з хворобою заповідача на її особисте прохання та за її дорученням після прочитання тексту заповіту свідками. Посвідчення заповіту відбулося при двох свідках, які не є ані спадкоємцями за заповітом, ані членами сім`ї чи близькими родичами ОСОБА_5 . Дієздатність свідків було перевірено нотаріусом. 
Підписання заповіту іншою особою на прохання заповідача відбулося з дотриманням вимог закону та відображало дійсне волевиявлення заповідача на розпорядження своїм майном. Текст спірного заповіту був прочитаний вголос свідками ОСОБА_9 , ОСОБА_13 . 
Позивач не надав доказів на спростування цих обставин.

Отже, суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем обставин, які б могли свідчити про нікчемність заповіту. У зв`язку з чим прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позову про встановлення факту належності позивачу заповіту від 10 серпня 2016 року, оскільки вказаний заповіт скасовано заповітом ОСОБА_5 від 07 вересня 2018 року. 

Доводи апеляційної скарги про відсутність інформації в тексті заповіту напису, що він складався поза приміщенням виконавчого комітету сільської ради не свідчать про нікчемність заповіту виходячи з наступного.

Частиною другою статті 41 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, чи приміщенні органів місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями.

Відповідно до пункту 2.1 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5 (в редакції, чинній на момент вчинення нотаріальних дій) нотаріалдьні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням.
Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотарільної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування.
Згідно зі змістом вказаних норм матеріального права вчинення нотаріальних дій поза межами приміщення органу місцевого самоврядування може проводитися в окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди. Про вказані обставини має бути зазначено у посвідчувальному написі заповіту та у реєстрі нотаріальних дій.

Судом встановлено, що на спірному заповіті такого напису не здійснено.

При цьому суд першої інстанції, з яким погоджується апеляційний суд, правильно зазначив, що відсутність у тексті зовіту напису, що він складався та посвідчувався поза межами приміщення виконавчого комітету сільської ради, але в межах нотаріального округу, не є істотною умовою для нікчемності заповіту, якщо судом було встановлено, що форма заповіту відповідає вимогам статті 1247 ЦК України і волевиявлення заповідача було вільнимм.

Суд першої інстанції після здійснення оцінки обставин, встановлених на підставі наданих сторонами доказів у справі, дійшов привильного висновку, що заповідач ОСОБА_5 недієздатною чи обмежено дієздатною визнана судом не була, тому мала право на складання заповіту; заповіт має письмову форму та посвідчений посадовою особою органу місцевого самоврядування; зміст заповіту, текст якого був зачитаний уголос, був належним чином доведений до її відома у присутності двох свідків, у зв`язку з хворобою заповідача на її особисте прохання в її присутності текст заповіту підписала ОСОБА_6 . Зазначених осіб було встановлено, дієздатність перевірено керуючою справами виконавчого комітету Великобілозірської сільської ради Гапотій Л.Г. справжність їх підпису засвідчено, зазначено причини, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Отже, форма заповіту відповідає вимогам сттті 1247 ЦК України, волевиявлення заповідача було вільним. Заповіт складався та посвідчувався особою, уповноваженою на вчинення нотаріальних дій, в межах нотаріального округу, а тому наявні формальні помилки при складанні заповіту не можуть бути підставою нікчемності заповіту.

Таким чином, призначення відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 спадкоємцями є правом заповідача ОСОБА_5 , визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України. Волевиявлення заповідача було вільним і зміст заповіту щодо призначення відповідачів спадкоємцями майна відповідало її внутрішній волі.

Враховуючи те, що з підстав дефекту волі заповідача заповіт не визнано недійсним, а вимоги про внесення відомостей про заповіт до Спадкового реєстру виконано, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що наявність формальних помилок, вчинених при складанні заповіту, не може бути підставою нікчемності заповіту.
        Інші доводи  апеляційної  скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом  першої  інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів та обставин, на які посилався позивач, пред`являючи позов, і яким суд дав належу оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування правильного по суті судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Великобілозерського районного суду Запорізької області від 03 жовтня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 лютого 2020 року. 

Головуючий

Судді: