ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

04 лютого 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №592/6054/19 
Номер провадження 22-ц/816/345/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Орлова І. В. 
з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І., 
у присутності: 
представника ОСОБА_1 – адвоката Пулинця Богдана Анатолійовича,
відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 ,
представника ОСОБА_2 – адвоката Якименко Ольги Ігорівни, 

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Пулинця Богдана Анатолійовича 
на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 листопада 2019 року, ухваленого суддею Литовченко О.В. у м.Суми 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання та залишення у власності частини майна, що є об`єктом договору довічного утримання, -

                                                       в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 та свої вимоги мотивувала тим, що 09.08.2005  року між нею та відповідачкою було укладено Договір довічного утримання (догляду), відповідно до якого відповідач зобов`язалась довічно та повністю утримувати її, забезпечувати продуктами харчування, одягом та необхідною допомогою і зберегти в її довічному безкоштовному користуванні з правом довічного безкоштовного проживання всю квартиру, а також зобов`язалася довічно утримувати її, забезпечувати щоденним харчуванням (сніданок, обід і вечеря), надавати побутові послуги (прання постільної білизни, миття посуду, здійснення прибирання, тощо), допомагати у її купанні, підтримувати житло у належному стані, а також часткової сплачувати комунальні платежі. Замість, цього вона передала їй у власність однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що певний час відповідач сумлінно виконувала свої зобов`язання, а з кінця 2018 року не виконувала свої обов`язки згідно укладеного договору, а всі її прохання залишалися без уваги.
Виходячи з вищевикладеного, ОСОБА_1 просила суд розірвати Договір довічного утримання (догляду) від 09.08.2005 року укладений між нею та ОСОБА_4 , котрий посвідчено державним нотаріусом Другої Сумської державної нотаріальної контори Крамаренко Н.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1-946.
01.07.2019 року ОСОБА_3 подала до суду зустрічну позовну заяву, яку мотивувала тим, що вона не відмовлялась та не відмовляється від виконання своїх обов`язків за спільним договором, однак з огляду на дії ОСОБА_1 вона позбавлена можливості в подальшому належним чином виконувати покладені на неї спірним договором обов`язки.
Виходячи з вищевикладеного, ОСОБА_3 просила розірвати договір довічного утримання від 09.08.2005 з підстав неможливості його подальшого виконання, залишити у власності набувача – ОСОБА_3 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , жилою площею 11,4 кв.м., загальною площею 21,19 кв.м., реєстраційний номер майна: 11611298. 
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 листопада 2019 року первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання – залишено без задоволення.
Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 – задоволено.
Розірвано Договір довічного утримання (догляду) від 09.08.2005, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , посвідчений державним нотаріусом Другої Сумської державної нотаріальної контори Крамаренко Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1-946 у зв`язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення.
Залишено у власності набувача – ОСОБА_3 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , жилою площею 11,4 кв.м., загальною площею 21,19 кв.м., реєстраційний номер майна: 11611298. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Пулинець Б.А., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
У доводах апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про те, що до утримання за Договором довічного утримання (догляду) від 09.08.2005 року відноситься здійснення відповідачем (власником житла) оплати комунальних послуг. Також заперечує доведеність здійснення утримання ОСОБА_2 ОСОБА_1 за договором в еквіваленті 200 грн. Судом не враховані пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які підтвердили факти порушення умов договору. Судом не встановлено, які обставини свідчать про те, що ОСОБА_3 здійснювала догляд за ОСОБА_1 відповідно до умов договору довічного утримання. Судом першої інстанції не умотивовано рішення щодо визнання за ОСОБА_3 права власності в розмірі 1/2 частини від квартири, а саме пропорційність її витрат в цій частці.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 заперечила проти її задоволення і зазначила, що місцевий суд належним чином оцінив наявні у справі докази і обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 Також вважає, що вказаний договір вона належно виконувала з моменту його укладання до червня 2019 року. Вважає, що рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим, а тому в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта – адвоката Пулинець Б.А., відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 та її представника – адвоката Якименко О.І., перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:
За приписами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 01.12.1978 Виконавчим комітетом Сумської міської ради народних депутатів Присенко М.М. було видано ордер № 1497 на право зайняття однокімнатної квартири АДРЕСА_3 (а.с. 6).
В подальшому позивач набула право власності на вищезазначену квартиру на підставі свідоцтва про право власності, виданого 31.03.1997 року СМНВО ім., М.В.Фрунзе, зареєстрованого в Сумському ООБТІ від 31 .03.1997 року № 720.
Згідно Довідки МСЕК № 005674 від 29.03.2000 ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності безтерміново (а.с. 13). 
09.08.2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено Договір довічного утримання (догляду), посвідчений Державним нотаріусом другої Сумської Державної нотаріальної контори Крамаренко Н.В., зареєстровано в реєстрі № 1-946 (далі – Договір) (а.с 7).
07.07.2007 ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_7 , та змінила прізвище з ОСОБА_8 на ОСОБА_9 , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_1 виданим 07.07.2007 Відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області (а.с. 72).
Відповідно до ч. 1ст. 202 ЦК України правочин це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.
Відповідно до ч. 1 ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.
Відповідно до ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача.
Частиною 1 ст. 756 ЦК України визначено, що у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.
В той же час, у випадку, якщо договір підлягає розірванню  у зв`язку із неможливістю  його подальшого виконання  набувачем з підстав, що мають істотне значення, суд може  залишити за набувачем  право власності на частину майна, з урахуванням тривалості часу, протягом якого він належно виконував свої обов`язки за договором ( ч.2 ст.756 ЦК України).
Згідно п.п. 1, 4, 5 Договору  ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2 , а ОСОБА_4 зобов`язалася довічно та повністю утримувати ОСОБА_1 , забезпечувати її продуктами харчування, одягом, та необхідною допомогою і зберегти в її довічному безкоштовному користуванні з правом довічного безкоштовного проживання всю квартиру. Сума матеріального забезпечення/продуктами харчування, одягом та необхідною допомогою/ встановлена сторонами в сумі 200 грн., щомісячно (така сума підлягає індексації у порядку, встановленому законом).
Як вбачається з долучених до матеріалів справи квитанцій ОСОБА_3 здійснювала розрахунки за комунальні послуги та квартплату за квартиру АДРЕСА_2 за період з 19.11.2015 року  по 24.05.2019  року  і дана обставина свідчить про те, що остання забезпечила ОСОБА_1 безкоштовним користуванням зазначеною квартирою (а.с. 38-71).
Також факт належного виконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за договором довічного утримання підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які в судовому засіданні пояснили, що саме вона здійснювала догляд за непрацездатною ОСОБА_1 , прибирала в квартирі, прала її речі, придбавала ліки, продукти харчування та готувала їжу, а також здійснювала поточний ремонт квартири, займалась заміною труб водопостачання тощо. 
В той же час, починаючи з січня 2019 року ОСОБА_1 чинить перешкоди ОСОБА_2 у виконанні нею спірного договору довічного утримання, не пускає її до квартири, відмовляється від її послуг по прибиранню квартири, пранню та прасуванню речей і білизни та від отримання від неї продуктів харчування, мотивуючи це наданням їй допомоги сторонніми особами, а тому ці обставини свідчать про неможливість виконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за договором довічного утримання. 
За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Колегія суддів  вважає, що позивачем за первісним позовом не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором довічного утримання.
Також колегія суддів звертає увагу на ту обставину , що позивач близьких родичів не має, є особою похилого віку (1928 року народження), починаючи з 2000 року має інвалідність  другої групи, дуже обмежена в пересуванні і пересувається лише в межах своєї квартири, а отже тривалий час потребує сторонньої допомоги в придбанні продуктів харчування, ліків, тощо. Спірний договір між сторонами було укладено у 2005 році і протягом 14-років позивач за первісним позовом не зверталась до суду із вимогами про його розірвання і такі дії свідчать про те, що вона погоджувалась з тим, що утримання, яке надається їй  ОСОБА_2 ,  є достатнім  і належним виконанням умов укладеного договору.
Зважаючи на вищезазначене, колегія суддів вважає, що пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого суду щодо підтвердження факту належного виконання ОСОБА_2 умов укладеного договору.  
Таким чином, місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що, оскільки ОСОБА_2 не має можливості виконувати умови договору довічного утримання з підстав, що мають істотне значення, тому указаний договір необхідно розірвати у зв`язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем.
Такий висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права, як підстави для скасування рішення.
Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки фактично зводяться до переоцінки доказів наданої судом першої інстанції без посилення на обставини, які не були враховані при вирішенні справи.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

                                                        п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Пулинця Богдана Анатолійовича залишити без задоволення.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.  
Повне судове рішення складене 05 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач -                                                                                      О. І. Собина
Судді:                                                                                                          О. Ю. Кононенко
                                                                                                                       І. В. Орлов