ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.003288 пров. № 857/13465/19	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів :

головуючого судді:                                                  Запотічного І.І.,
суддів:                                                                        Довгої О.В., Матковської З.М.,
при секретарі судового засідання:                              Галаз Ю.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року (суддя – Кедик М.В., ухвалене в м.Львові о 15:58, повний текст складено 15.10.2019) у справі № 1.380.2019.003288 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправним і скасування рішення та картки відмови,-
                                                  В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Львівської митниці ДФС, в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці ДФС про коригування митної вартості від 09.04.2019 № UA209000/2019/000206/2; визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209190/2019/00562.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28.03.2019 року ним придбано у нерезидента транспортний засіб - легковий автомобіль марки РЕUGЕОТ 308 SW ідентифікаційний № кузова НОМЕР_1 , 2013 року випуску, об`єм двигуна 1598 куб.см, бензин, що підтверджується рахунком-фактурою від 28.02.2019 та свідоцтвом про реєстрацію серії НОМЕР_2 . Доставивши на територію України вказаний автомобіль через представника - ОСОБА_2 , в електронному вигляді подано до митного оформлення електронну митну декларацію типу ІМ 40 ДЕ 209190/2019/032226 для здійснення митного оформлення товару. Митну вартість заявлено згідно п. 1 ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України за основним методом (за ціною договору), а саме – 1000,00 франків. Однак, відповідач не врахував, що автомобіль придбаний за 1000,00 франків, що підтверджується відповідними документами, натомість врахував інформацію, що генерована АСАУР ДФС, зокрема, з програмного продукту «Schwackе» та визначив вартість товару в розмірі 4600,00 Євро. За результатами розгляду наданих декларантом документів митний орган прийняв спірне рішення від 09.04.2019 року про коригування митної вартості товарів № UA 209000/2019/000206/2. На підставі рішення про коригування Львівською митницею ДФС видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 209190/2019/00562. З метою подальшого розмитнення автомобіля позивачем сплачено всі митні платежі, виходячи із вартості 4600,00 євро, що була визначена відповідачем. Однак, із вказаними рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови не погоджується та вважає їх протиправними та такими, що суперечать поданим декларантом документам та нормам чинного законодавства, а отже такими, що підлягають скасуванню.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 – відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, його оскаржив позивач - ОСОБА_1 , подавши до Восьмого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, в якій покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує на неповне з`ясування обставин справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи та просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги, апелянт покликається на те, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не дотримано принцип повноти та всебічності з`ясування обставин в адміністративній справі, оскільки  судом не досліджено та не надано правової оцінки дійсній ціні придбаного транспортного засобу, хоча дослідження та оцінка вказаної обставини при вирішенні судових спорів щодо вірності визначення митної вартості імпортованих товарів має визначальне значення.
Відповідач, у поданому відзиві зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано та законно прийняв судове рішення про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки у наданій до митного оформлення фактурі не зазначені терміни та умови оплати за товар, відсутні відомості про ставку податку, отже зазначений документ не може слугувати підставою визначення вартості товару, за яку він був проданий.
В судовому засіданні представник апелянта надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просив оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити його позовні вимоги.
Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, явки уповноваженого представника не забезпечив, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без його участі. 
Протокольною ухвалою суду від 03.02.2020р. проведено заміну відповідача до Львівської митниці ДФС на процесуального правонаступника Галицьку митницю Держмитслужби.
Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 придбав у нерезидента транспортний засіб - легковий автомобіль марки РЕUGЕОТ 308 SW ідентифікаційний № кузова НОМЕР_3 , 2013 року випуску, з об`ємом двигуна 1598 куб.см, тип двигуна – бензиновий за ціною 1000,00 франків, що підтверджується рахунком-фактурою (інвойсом) від 28.02.2019 № 190328/Р вартість автомобіля.
В подальшому ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 подав у електронному вигляді до митного контролю Львівської митниці ДФС митну декларацію № UA209190/2019/032226 на товар – “Легковий автомобіль, марки РЕUGЕОТ, модель 308, тип кузова-універсал, рік виготовлення – 2013, модельний рік 2013, дата першої реєстрації 24.01.2014, номер двигуна – не має даних, № кузова VF34H5FV8DS162060, об`єм двигуна - 1598 куб. см, тип двигуна бензиновий, повна маса 2130 кг, колісна формула - 4x2, кількість сидячих місць включаючи водія 7, колір – чорний, призначений для переміщення дорогами загального користування", в якій зазначено митну вартість товару за основним методом, тобто за ціною договору щодо товарів, які імпортуються в сумі 1000 франків та подано: рахунок-фактуру (інвойс) 28.02.2019 № 190328/Р; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 01.04.2019 UA20903/2019/22401; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 24.01.2014 № 649.308.858, заяву від 11.03.2019, паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України FJ659080 від 27.10.2017, паспортний документ фізичної особи, що містить інформацію про місце постійного проживання на території України серії НОМЕР_4 від 20.01.2016, митну декларацію, за якою було відмовлено у випуску товарів UA209190/2019/031891 від 08.04.2019.
Стан транспортного засобу та характер ушкоджень описано в додатковому аркуші до акта про проведення митного огляду товарів, а саме у графі "наявні пошкодження, ознаки експлуатації" зазначено "царапини на лакофарбовому покритті, забруднено салон". 
У зв`язку з тим, що документи подані для підтвердження митної вартості не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, 08.04.2019 Львівською митницею ДФС направлено позивачу повідомлення наступного змісту: “Відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VII необхідне подання оригіналів документів, зазначених у митній декларації, або засвідчені в установленому порядку їх копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів  та надати документи, які підтверджують митну вартість та код товару згідно з УКТ ЗЕД (усі наявні відомості по товару, необхідні для підтвердження  заявленого коду товару, поданого до митного оформлення) – документацію на товар з визначенням показників (характеристик), за якими проводиться ідентифікація товару, зокрема: фотографії, технічну документацію; сервісну книжку; експертний висновок; сертифікат відповідності; реєстраційні (технічні) документи на транспортний засіб (якщо він перебуває на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються  реєстраційним органом; митні документи країни придбання ТЗ.
Додаткових документів згідно з переліком вимоги декларантом не було надано.
Відтак Львівською митницею ДФС винесено оскаржуване рішення про коригування митної вартості від 09.04.2019 № UA209000/2019/000206/2, яким визначено вартість імпортованого автомобіля як 4600,00 євро за 6 (резервним) методом митної вартості, згідно із ст. 64 Митного кодексу України. Перший метод не застосований у зв`язку із ненаданням додаткових документів відповідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу України. 2-5 методи  визначення митної вартості  товарів (ст.59-63 Митного кодексу України) не застосовані, у зв`язку із відсутністю  інформації щодо угод  на ідентичні та подібні (аналогічні) товари (ст.59, ст. 60 Митного кодексу України), та даних, на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно методів 4 і 5 (ст.62, ст.63 Митного кодексу України). 
Львівською митницею ДФС винесено оскаржувану картку відмови  в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA209190/2019/00562, відповідно до якої декларанту відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA209190/2019/00562 та рішення про коригування митної вартості товарів за № UA209000/2019/000206/2 від 09.04.2019 року, є правомірними та такими, що не підлягають скасуванню.
Суд апеляційної інстанції не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Статтею 49 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частини першої статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до частин першої – третьої статті 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання органом доходів і зборів заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до  розділу X цього Кодексу  в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої  статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення органу доходів і зборів щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність органу доходів і зборів щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від органу доходів і зборів інформацію щодо підстав, з яких орган доходів і зборів вважає, що взаємозв`язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від органу доходів і зборів надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від органу доходів і зборів надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.
Частинами другою - третьою статті 53 Митного кодексу України  передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій  статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до частин першої - третьої  статті 54 вказаного Кодексу   контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій  статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень  статті 55 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, шостої  статті 55 Митного кодексу України  рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою  статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою  статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до  розділу X цього Кодексу  в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до  глави 4 цього Кодексу  або до суду. Декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів. На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.
Згідно з частинами першою, другою статті 57 вказаного Кодексу передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). За приписами частин першої, другої  статті 64 МК України  у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Колегія суддів зазначає, що подані 08.04.2019 декларантом позивача до митного оформлення документи (рахунок-фактура (інвойс) 28.02.2019 № 190328/Р; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 01.04.2019 UA20903/2019/22401; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 24.01.2014 № 649.308.858, заяву від 11.03.2019, паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України від 27.10.2017, паспортний документ фізичної особи, що містить інформацію про місце постійного проживання на території України серії НОМЕР_4 від 20.01.2016) за назвою і змістом відповідали вимогам пунктів 1, 3 частини 2 статті 53 МК України. 
Згідно із частиною 7 статті 54 Митного кодексу України, у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Відповідно до частини 1  статті 55 Митного кодексу України  рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою  статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Колегія суддів звертає увагу на те, що аналіз вищенаведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей  59  і  60  цього  Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина 4  статті 57 Митного кодексу України).
Згідно частини 5 вказаної статті у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей  59  і  60  цього  Кодексу  за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до  статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до  статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (частина 6  статті 57 Митного кодексу України).
Як вбачається з матеріалів справи, митну вартість імпортованого транспортного засобу, що вказана декларантом у митній декларації № UA209190/2019/032226 від 08.04.2019 року, визначено за основним методом, а до самої митної декларації декларантом подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару за ціною договору, серед яких рахунок-фактура (інвойс) від 28.02.2019 року № 190328/Р. 
Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у відповідача були в наявності всі документи для визначення митної вартості за ціною рахунку щодо транспортного засобу, який імпортується, та не встановлено жодних інших обставин, визначених положеннями частиною 1  статті 58 Митного кодексу України, які б перешкоджали визначенню митної вартості імпортованих товарів за ціною рахунку № 190328/Р від 28.02.2019 року. Окрім цього, згідно позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 11.09.2012 в справі №21-262а12, та Верховного Суду, викладеній в постанові від 30.10.2018 в справі № 826/25605/15, ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що митний орган не довів суду неможливість застосування ним попередніх п`яти методів визначення митної вартості товару. Загальні посилання на норми Митного кодексу України, зроблені в оскаржуваному рішенні, не конкретизують підстави щодо незастосування того чи іншого методу визначення митної вартості, що в свою чергу не може вважатися достатніми доводами обґрунтованості прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення.
Більше того, згідно картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № № UA209190/2019/00562, митна вартість товару визначена за резервним методом (стаття 64 Митного кодексу України). Перший метод не застосований у зв`язку з ненаданням додаткових документів відповідно частини 3 статті 53 Митного кодексу України. 2-5 методи визначення митної вартості товарів (статті 59-63 Митного кодексу України) не застосовані, у зв`язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари (стаття 59, стаття  60 Митного кодексу України), та даних, на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно методів 4 і 5 (стаття 62, стаття 63 Митного кодексу України). Джерело інформації: спрацювання «Schwaske». 
Колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем безпідставно, в порушення статті 58 Митного кодексу України, здійснено визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням резервного методу, який застосовано без достатніх на те підстав та з порушенням порядку черговості послідовного використання методів, визначених статтями 59-63 Митного кодексу України.
Відтак, колегія суддів дійшла висновку про те, що картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за UA209190/2019/00562 та рішення про коригування митної вартості товарів за № UA209000/2019/000206/2 від 09.04.2019 року, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Відповідно до статті 139 КАС України, при задоволенні позову з сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Зважаючи на викладене, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Галицької митниці Держмитслужби судові витрати, понесені позивачем, у вигляді сплаченого ним судового збору з розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 1536 грн. 80 коп. відповідно до наявної в матеріалах справи квитанції №38143 від 03.07.2019 року (а.с.3) та перегляду в суді апеляційної інстанції  - 2305 грн. 20 коп., відповідно до квитанції № 93461 від 11.11.2019 року, разом 3842 грн.
Згідно з ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. 
Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також неповне з`ясування обставин, через що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову.
Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
                                                       ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 1.380.2019.003288 скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Галицької митниці Держмитслужби про коригування митної вартості № UA209000/2019/000206/2 від 09.04.2019 
Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209190/2019/00562.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Галицької митниці Держмитслужби в користь ОСОБА_1 3842,00 грн. витрат по сплаті судового збору.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	З. М. Матковська  	
Повне судове рішення складено 13.02.2020