Справа № 303/7709/18

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
        27 лютого 2020 року м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі: 

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.
суддів: Собослоя Г.Г.,Куштана Б.П.,
за участі секретаря: Волощук В.І.
за участі представника - ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу скаргою  ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 01 жовтня 2019 року, головуючий суддя Довжанин В.М., у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Івановецької сільської ради Мукачівського району про поновлення строку та визнання недійсним свідоцтва про право власності, 

В С Т А Н О В И В:
          ОСОБА_2  звернулася до суду з позовом ОСОБА_3 , Івановецької сільської ради Мукачівського району про поновлення строку та визнання недійсним свідоцтва про право власності. 
               Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про те, що їй на праві власності належить житловий будинок  АДРЕСА_1 , який вона придбала 31.10.1985 року у  ОСОБА_4  16.07.2004 вона отримала витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Разом з тим, відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.02.2007, виданого виконавчим комітетом Івановецької сільської ради на ім`я відповідача ОСОБА_3 , останній являється власником будинку  АДРЕСА_1 , при тому, що вона є власником даного будинку. Тобто відповідач, на підставі рішення Івановецької сільської ради в 2007 році оформив право власності на спірний житловий будинок, який вона придбала в 1985 році та оформила в 2004 році, у зв`язку з чим просить визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 06.02.2007 року, виданого виконавчим комітетом Івановецької сільської ради на ім`я відповідача ОСОБА_3  із виключенням з державного реєстру реєстраційного номеру об`єкту №17729415, номер запису:1025 в книзі:1. 
          Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 01 жовтня 2019 року в задоволені позову відмовлено.
          Не погоджуючись з рішенням суду  ОСОБА_2  подала апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. 
Відзиву на апеляційну скаргу не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, - відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 31.10.1985 року позивач придбала в ОСОБА_4 жилий будинок в АДРЕСА_1 загальною жилою площею 62,2 кв.м.
               Згідно з даними витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.07.2004 №4170284 ОСОБА_2 на праві приватної власності належить домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

       Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 квітня 2004 року (справа 2-376/2004), яке набуло законної сили 1.06.2004 року, встановлено, що Ѕ будинку за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 , він цим житлом користується, ці факти ніким не спростовані, а судом невстановлена неправомірність володіння. 

       Суд вважає також встановленим і доведеним, що відповідно до договору купівлі-продажу від 31.10.1985 року ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_4 її частину, тобто Ѕ будинку за адресою: АДРЕСА_1 , площею 62,2 кв.м. 

       Наявні недоліки в розбіжності щодо характеристик і оформлення обох частин будинку суд вважає такими, що не впливають на суть даних правовідносин і можуть бути врегульовані у встановленому порядку.

       Відповідно до частини 4 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

       Отже, доводи позивача про придбання нею цілого будинку АДРЕСА_1 не є підтверджені доказами та спростовуються обставинами, встановленими рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 квітня 2004 року.

       Так само з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30.10.2018 №143371358 випливає, що позивач і відповідач є власниками різних домоволодінь (частин).

       Так, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 62,2 кв.м, рік побудови - 1958, підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу від 31.10.1985, а ОСОБА_3 на праві приватної власності належить будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 80,9 кв.м, рік побудови - 1991, підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, САВ №150601, 06.02.2007, виконком Івановецької сільської ради.

Крім того, відповідно до акту про виправлення помилки, виданого ТОВ «Мукачівське районне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 24.05.2016 у зв`язку з виявленими розбіжностями в адресі, зазначеній в рішенні №50 від 13 травня 2004 року виконавчого комітету Івановецької сільської ради, свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 06.02.2007 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.02.2007, домоволодіння в АДРЕСА_1 слід рахувати за адресою АДРЕСА_1 . У витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.02.2007 №17729415 та реєстрову книгу,було внесено виправлення щодо адреси. 

З даних свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.02.2007 із завіреними виправленням (а.с. 44), витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.02.2007 №13463031 (а.с. 45) вбачається, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності зазначено, що відповідачу належить житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Таким чином, судом не встановлено фактичних даних, які б свідчили про порушення прав позивача внаслідок оформлення відповідачем права власності на належну йому частину будинку та присвоєння їй адреси АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 62,2 кв.м, рік побудови - 1958, а ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 80,9 кв.м, рік побудови - 1991, тобто вони обоє на законних підставах є власниками спірного домоволодіння і позивачем не доведено, що вона придбала цілий будинок, і як наслідок що між сторонами існує спір взагалі.

В матеріалах справи відсутні докази того, що право позивача на належний їй на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 порушується, не визнається, а також оспорюється відповідачами, чи щось інше перешкоджає їй у вільному володінні та розпорядженні своєю власністю. 

Вказаний висновок суду зумовлює також відсутність необхідності у детальному аналізі, перевірки та дослідженні хронології подій щодо процедурних моментів видачі виконкомом Івановецької сільської ради оспорюваних за предметом позову свідоцтва, оскільки судом не встановлено фактичних даних, які б свідчили про порушення прав позивача внаслідок ситуації, що склалася по справі. 

Таким чином, апелянтом не доведено протиправність виданого Івановецькою сільською радою Мукачівського району Закарпатської області на ім`я ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.02.2007, наслідком чого є відмова ОСОБА_2 у задоволенні поданого нею позову. 

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права, інтересу, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Отримання у власність житлового будинку АДРЕСА_1 відповідачем відбулося з дотримання вимог чинного законодавства та не спростовано позивачем.
 За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.
Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення. 

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 01 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повний текст постанови суду складено 2 березня 2020 року.

Головуючий 

Судді