Ухвала
Іменем України 
28 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 461/9103/19
провадження № 51- 1042 ска 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                        ОСОБА_1 ,
суддів:                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного суду від 10  січня 2020 року щодо нього,
встановив:
До Касаційного кримінального суду Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_5 на зазначене судове рішення у справі про адміністративне правопорушення щодо нього, із вимогою прийняти скаргу до розгляду, відкрити касаційне провадження, постанову судді апеляційного суду змінити в частині адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн, в решті постанову залишити без змін, скаргу розглянути з його участю. 
Зазначає про те, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права та постановив неправомірне рішення, в якому не навів мотивів, на підставі якого саме закону необхідно було застосовувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн, оскільки до нього необхідно було застосувати положення ст. 481 Митного кодексу України (далі – МК) в редакції, яка діяла на день здійснення порушень митних правил, тобто станом на 05 квітня 2019 року. Вважає, що до нього помилково застосовано норми Закону України №2725-VIII від 16 травня 2019 року, які були чинні станом на день  складення протоколу про порушення митних правил – 30 вересня 2019 року, та він не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності  за ч.6 ст.481 МК, яка набула чинності 22 серпня 2019 року. 
Постановою Галицького районного суду м. Львова від 26 листопада 2019 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.481 МК та накладено стягнення у виді конфіскації в дохід держави  транспортного засобу, а саме автомобіля марки «MERCEDES-BENZ»,модель «С220».
Постановою судді Львівського апеляційного суду від 10 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково, постанову Галицького районного суду м. Львова від 26 листопада 2019 року змінено, застосовано до ОСОБА_5 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн, після сплати якого повернути ОСОБА_6 автомобіль марки «MERCEDES-BENZ»,модель «С220», в решті постанову суду залишено без змін. 
Суд, перевіривши касаційну скаргу, дійшов висновку про те, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках — на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини першої статті 129 Конституції України).
Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року №26-рп/2009).
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення від 28 травня 1985 року в справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства», пункт 96 Рішення від 13 лютого 2001 року в справі «Кромбах проти Франції»).
При цьому, у Рішенні Європейського суду з прав людини від 28 березня 2006 року в справі «Мельник проти України» (заява №23436/03) зазначено, що спосіб, у який ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.
У Кодексі України про адміністративні правопорушення встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності може бути оскаржена до апеляційного суду, постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає (частина друга, десята статті 294).
Таким чином, обмеження права на касаційне оскарження рішення суду апеляційної інстанції у справах про адміністративне правопорушення, встановлене у ст. 294 цього Кодексу відповідає основним засадам судочинства, що визначені Конституцією України, є пропорційним та обґрунтованим.
Згідно з положеннями п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
З урахуванням наведеного, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 слід  відмовити.
Керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного суду від 10  січня 2020 року щодо нього, відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                         ОСОБА_3