ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2020 р.                              Справа№ 910/7396/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Демидової А.М.
суддів:            Ходаківської І.П. 
          Владимиренко С.В. 
 
за участю секретаря судового засідання Михайленка С.О.

за участю представників сторін:
від позивача:      Мартиненко О.О.
від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Роско Груп"
на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2019 (повне рішення складено 25.09.2019) (суддя Алєєва І.В.)
у справі № 910/7396/19 Господарського суду міста Києва 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Насіння" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Роско Груп" 
про стягнення 2 136 579,50 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Насіння" (далі - ТОВ "ТД "Насіння", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Роско Груп" (далі - ТОВ "Роско Груп", відповідач) про стягнення 1 641 614,36 грн. основного боргу, 134 831,22 грн. пені, 328 322,88 грн. штрафу, 11 394,90 грн. трьох процентів річних та 20 416,14 грн. інфляційних втрат.
В обґрунтування заявлених вимог ТОВ "ТД "Насіння" послалося на неналежне виконання відповідачем зобов`язання з оплати вартості отриманого товару за договором № 2-0603/пр727 від 06.03.2019, укладеним між позивачем та відповідачем.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.09.2019 у справі                 № 910/7396/19 (суддя Алєєва І.В.) позов ТОВ "ТД "Насіння" задоволено частково; стягнуто з ТОВ "Роско Груп" на користь ТОВ "ТД "Насіння" грошові кошти: заборгованість - 1 641 614,36 грн., пені - 134 831,22 грн., штрафу -          328 322,88 грн., 3% річних - 11 394,90 грн. та витрати зі сплати судового         збору - 31 742,46 грн.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи позовні вимоги у частині стягнення основного боргу, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідач свої зобов`язання щодо проведення розрахунків з позивачем за поставлений товар на загальну суму 3 274 649,38 грн. належним чином не виконав, здійснивши часткову оплату товару лише на суму - 1 633 035,02 грн., внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у сумі 1 641 614,36 грн.                           (3 274 649,38 грн. - 1 633 035,02 грн.).
Також, здійснивши перевірку наданих позивачем математичних розрахунків пені, штрафу та трьох процентів річних, господарський суд першої інстанції дійшов висновку, що такі розрахунки є обґрунтованими, арифметично вірними та такими, що не суперечать нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим задовольнив зазначені позовні вимоги. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, місцевий господарський суд врахував періоди, за якими заявлено інфляційне нарахування, та практику Верховного Суду про нарахування інфляційних втрат за повний місяць.    
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів. Клопотання скаржника.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ "Роско Груп" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2019 у справі № 910/7396/19 та прийняти нове, яким змінити вказане рішення в частині стягнення основного боргу та штрафних санкцій.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач зазначає, що оскаржуване рішення не відповідає критеріям, визначеним ст. 236 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), оскільки судом першої інстанції не було враховано грошову суму у розмірі           200 000,00 грн., яка була сплачена 23.05.2019 на підставі рахунку на оплату            № Н-ВХ-0603092 від 06.03.2019; таким чином, не врахувавши зазначену суму під час винесення рішення, судом було завищено суму боргу ТОВ "Роско Груп", що також призвело і до неправильного розрахунку штрафних санкцій (пеня, інфляційні втрати, три проценти річних).  
Також, скаржник зазначає, що у матеріалах справи наявна видаткова накладна № Н-ВХ-1403 від 14.03.2019, де вказано, що товар отримано               ТОВ "Роско Груп" в особі Вариченко Є.В., проте судом першої інстанції не перевірялися повноваження зазначеної особи на отримання товарно-матеріальних цінностей, оскільки в матеріалах справи наявна генеральна довіреність № 1 від 28.03.2019, якою на отримання товарно-матеріальних цінностей на користь ТОВ "Роско Груп" зазначено ОСОБА_1 та              ОСОБА_2 , тоді як ОСОБА_3 відсутня в зазначеній довіреності.
З урахуванням викладеного, скаржник вказує, що судом першої інстанції було не в повному обсязі досліджено наявні докази у справі, у результаті чого допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Одночасно, разом з апеляційною скаргою ТОВ "Роско Груп" подано клопотання про призначення судово-економічної експертизи у справі                     № 910/7396/19. У зазначеному клопотанні відповідач просить суд призначити судову економічну експертизу у даній справі, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз; на вирішення експерту поставити таке питання: "Який розмір фактичної заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Роско Груп" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Насіння" за поставлений товар на підставі договору № 2-0603/пр727 від 06.03.2019 з урахуванням пені та штрафів?"    
В обґрунтування вказаного клопотання відповідачем зазначено про існування суперечностей, що потребують спеціальних знань в області бухгалтерії та економіки, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті. Позиції сторін. Явка представників сторін.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2019 справу № 910/7396/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Демидова А.М. - головуючий, Владимиренко С.В., Корсак В.А.  
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 апеляційну скаргу ТОВ "Роско Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2019 у справі № 910/7396/19 залишено без руху; надано             ТОВ "Роско Груп" строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання до Північного апеляційного господарського суду письмових уточнень вимог апеляційної скарги; доказів сплати судового збору у розмірі, який залежить від наданих скаржником уточнень (у сумі 48 073,04 грн., якщо скаржник не згоден з оскаржуваним рішенням в цілому, або у сумі 47 613,68 грн., якщо не погоджується з оскаржуваним рішенням у частині задоволених позовних вимог).   
25.11.2019 на адресу Північного апеляційного господарського суду від    ТОВ "Роско Груп" надійшла заява про усунення недоліків в апеляційній скарзі, до якої додано апеляційну скаргу (у новій редакції) з викладеною новою прохальною частиною, відповідно до якої скаржник просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2019 у справі № 910/7396/19 повністю і прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ "ТД "Насіння" відмовити. Крім того, до заяви про усунення недоліків додано квитанцію від 20.11.2019, яка підтверджує сплату судового збору у розмірі 48 073,06 грн.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Роско Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2019 у справі                               № 910/7396/19; розгляд скарги призначено на 14.01.2020 о 10 год. 15 хв.; надано позивачу можливість подати до суду та направити відповідачу свої письмові заперечення/пояснення стосовно клопотання скаржника про призначення судової економічної експертизи у даній справі; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень, у тому числі заперечень чи пояснень щодо клопотання ТОВ "Роско Груп" про призначення судової економічної експертизи у даній справі - до 18.12.2019. 
13.12.2019 через відділ документального забезпечення діяльності Північного апеляційного господарського суду від ТОВ "ТД "Насіння" надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просить суд апеляційну скаргу ТОВ "Роско Груп" залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі - без змін.
Крім того, 13.12.2019 ТОВ "ТД "Насіння" подано через відділ документального забезпечення діяльності Північного апеляційного господарського суду письмові заперечення проти задоволення клопотання        ТОВ "Роско Груп" про призначення судово-економічної експертизи, у яких позивач просить суд відмовити у задоволенні зазначеного клопотання як безпідставного та такого, що спрямоване на затягування судового процесу та відтермінування негативних наслідків виконавчих дій з примусового виконання рішення місцевого господарського суду.  
09.01.2020 на електронну адресу Північного апеляційного господарського суду надійшла заява ТОВ "Роско Груп" про проведення засідання в режимі відеоконференції, у якій скаржник просив суд: надати можливість брати участь у судовому засіданні 14.01.2020 по справі № 910/7396/19 у режимі відеоконференції; обов`язок забезпечення проведення судового засідання в режимі відеоконференції покласти на Господарський суд Одеської області.
У зв`язку з перебуванням судді Корсака В.А. у відпустці, згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2020 справу № 910/7396/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Демидова А.М. - головуючий суддя, судді: Ходаківська І.П., Владимиренко С.В.
Ухвалою від 13.01.2020 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Демидова А.М. - головуючий, Ходаківська І.П., Владимиренко С.В., апеляційну скаргу ТОВ "Роско Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2019 у справі № 910/7396/19 прийнято до свого провадження.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2020 задоволено заяву ТОВ "Роско Груп" про проведення засідання в режимі відеоконференції; постановлено, що засідання суду з розгляду справи                    № 910/7396/19 відбудеться 14.01.2020 о 10 год. 15 хв. в режимі відеоконференції; доручено Господарському суду Одеської області провести судове засідання у справі № 910/7396/19 14.01.2020 о 10 год. 15 хв. у режимі відеоконференції.
Відповідно до вищезазначеної ухвали суду судове засідання 14.01.2020 у справі № 910/7396/19 проведено у режимі відеоконференції.   
У судове засідання 14.01.2020 з`явився представник позивача.
Представник відповідача у судове засідання 14.01.2020 не з`явився.
Враховуючи належне повідомлення всіх сторін про дату, час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників сторін у судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги за відсутності представника відповідача (скаржника).
Клопотання відповідача про призначення судово-економічної експертизи, яке подано разом з апеляційною скаргою, підлягає відхиленню, оскільки питання для експертизи, запропоновані відповідачем, не вимагають спеціальних досліджень, їх вирішення віднесено до компетенції суду, і вони входять до предмета доказування у даній справі та підлягають дослідженню судом.
Представник позивача у судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив апеляційний господарський суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
Між ТОВ "Роско Груп" (Покупець) та ТОВ "ТД "Насіння" (Продавець) укладено договір № 2-0603/пр727 від 06.03.2019 (далі - Договір), за умовами якого Продавець зобов`язується в строки, визначені Договором, передати у власність Покупця (поставити) насіння сільськогосподарських культур та/або засоби захисту рослин (товар), а Покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість (п. 1.1 Договору).
Згідно з положеннями п.п. 1.2, 2.1, 4.1 Договору найменування товару, розгорнутий асортимент та кількість товару, що постачається, а також термін поставки товару визначаються у додатках до цього Договору, які складають його невід`ємну частину.
Відповідно до п. 5.1 Договору ціна за одиницю товару кожного найменування в національній валюті наводиться у додатках до цього Договору. Загальна вартість товару з ПДВ визначається шляхом складання вартості окремих партій товару, визначених у додатках до цього Договору. Сторони, крім встановлення ціни та загальної вартості товару в гривні, додатково визначають грошовий еквівалент ціни та загальної вартості товару в іноземній валюті, використовуючи середньозважений курс продажу відповідної іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку за даними сайту http://minfin.com.ua/currency/mb/.
Згідно з п.п. 6.1, 6.2 Договору загальна вартість товару повинна бути сплачена Покупцем у строк, встановлений в додатках до цього Договору. Оплата здійснюється в гривнях у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Продавця.
Відповідно до додатку № 1 від 06.03.2019 до Договору товар, наведений у цьому додатку, на суму 2 683 929,60 грн. оплачується Покупцем у наступні строки: 20% загальної вартості у строк до 07.03.2019, 80% загальної вартості у строк до 22.03.2019.
Згідно з додатками від 12.03.2019 № 2 та № 3 до Договору товар (відповідно до переліків, наведених у цих додатках) на суму 56 700,00 грн. та на суму 131 182,80 грн. відповідно, оплачується у строк до 12.03.2019.
Відповідно до додатку № 4 від 13.03.2019 до Договору товар (згідно з переліком, наведеним у цьому додатку) на суму 25 073,10 грн. оплачується у строк до 13.03.2019.
Згідно з додатком № 5 від 13.03.2019 до Договору товар (відповідно до переліку, наведеного у цьому додатку) на суму 65 255,50 грн. оплачується у строк до 14.03.2019.
Відповідно до додатку № 6 від 14.03.2019 до Договору товар (згідно з переліком, наведеним у цьому додатку) на суму 51 138,60 грн. оплачується у строк до 15.03.2019.
Згідно з додатком № 7 від 20.03.2019 до Договору товар (відповідно до переліку, наведеного у цьому додатку) на суму 59 152,50 грн. оплачується у строк до 20.03.2019.
Відповідно до додатку № 8 від 21.03.2019 до Договору товар (згідно з переліком, наведеним у цьому додатку) на суму 41 541,30 грн. оплачується у строк до 21.03.2019.
Згідно з додатком № 9 від 25.03.2019 до Договору товар (відповідно до переліку, наведеного у цьому додатку) на суму 81 967,20 грн. оплачується у строк до 26.03.2019.
Відповідно до додатку № 10 від 26.03.2019 до Договору товар (згідно з переліком, наведеним у цьому додатку) на суму 50 5271,20 грн. оплачується у строк до 26.03.2019.
Згідно з додатком № 11 від 27.03.2019 до Договору товар (відповідно до переліку, наведеного у цьому додатку) на суму 88 419,60 грн. оплачується у строк до 27.03.2019.
Відповідно до додатку № 12 від 28.03.2019 до Договору товар (згідно з переліком, наведеним у цьому додатку) на суму 45 291,30 грн. оплачується у строк до 29.03.2019.
Згідно з п. 7.1 Договору поставка здійснюється на умовах та в місці поставки, визначених в додатках до цього Договору. Насіння поставляється партіями. 
У додатках до Договору зазначено, що поставка здійснюється на умовах самовивозу товару (EXW) зі складу Продавця за адресою: м. Вінниця,                вул. Лебединського, 11.
Згідно з п. 7.2 Договору перехід права власності на товар відбувається в момент фактичної передачі товару та підписання видаткових накладних на товар.
Відповідно до п. 10.1 Договору він набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками та засвідчення печатками сторін. Строк дії Договору становить 12 місяців, але у будь-якому разі, до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії Договору. 
Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 3  274  649,38 грн., що підтверджується видатковими накладними, підписаними та скріпленими печатками сторін, копії яких додані до позовної заяви, а саме: 
- № Н-ВХ-1303-033 від 13.03.2019 на суму 53 625,30 грн.;
- № Н-ВХ-1303-034 від 13.03.2019 на суму 17 100,00 грн.;
- № Н-ВХ-1303-156 від 13.03.2019 на суму 15 916,80 грн.;
- № Н-ВХ-1303-076 від 13.03.2019 на суму 25 073,10 грн.;
- № Н-ВХ-1403-003 від 14.03.2019 на суму 2 683 929,60 грн.;
- № Н-ВХ-1403-032 від 14.03.2019 на суму 5 651,40 грн.;
- № Н-ВХ-1403-033 від 14.03.2019 на суму 38 777,70 грн.;
- № Н-ВХ-1403-034 від 14.03.2019 на суму 2 945,80 грн.;
- № Н-ВХ-1403-035 від 14.03.2019 на суму 8 013,60 грн.;
- № Н-ВХ-1903-017 від 19.03.2019 на суму 5 158,80 грн.;
- № Н-ВХ-1903-018 від 19.03.2019 на суму 36 930,60 грн.;
- № Н-ВХ-2103-039 від 21.03.2019 на суму 5 881,98 грн.;
- № Н-ВХ-2103-013 від 21.03.2019 на суму 41 166,00 грн.;
- № Н-ВХ-2103-014 від 21.03.2019 на суму 17 986,50 грн.;
- № Н-ВХ-2203-001 від 22.03.2019 на суму 6 751,50 грн.;
- № Н-ВХ-2203-015 від 22.03.2019 на суму 34 789,80 грн.;
- № Н-ВХ-2603-051 від 26.03.2019 на суму 2 274,60 грн.;
- № Н-ВХ-2603-052 від 26.03.2019 на суму 79 692,60 грн.;
- № Н-ВХ-2703-034 від 27.03.2019 на суму 5 510,40 грн.;
- № Н-ВХ-2703-036 від 27.03.2019 на суму 45 016,80 грн.;
- № Н-ВХ-2803-024 від 28.03.2019 на суму 8 745,60 грн.;
- № Н-ВХ-2903-024 від 29.03.2019 на суму 26 254,20 грн.;
- № Н-ВХ-2903-026 від 29.03.2019 на суму 60 652,20 грн.;
- № Н-ВХ-2903-027 від 29.03.2019 на суму 1 513,20 грн.;
- № Н-ВХ-2903-096 від 29.03.2019 на суму 12 881,70 грн.;
- № Н-ВХ-2903-097 від 29.03.2019 на суму 7 608,00 грн.;
- № Н-ВХ-2903-099 від 29.03.2019 на суму 24 801,60 грн.
Відповідач, у свою чергу, свої зобов`язання з проведення з позивачем розрахунків за Договором належним чином не виконав, здійснивши часткову оплату товару лише на суму 1 633 035,02 грн., внаслідок чого у відповідача утворилась перед позивачем заборгованість у сумі 1 641 614,36 грн.                         (3 274 649,38 грн. - 1 633 035,02 грн.).
Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати товару, поставленого позивачем за Договором, позивач просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за поставлений товар у розмірі              1 641 614,36 грн., пеню у розмірі 134 831,22 грн., штраф у розмірі                         328 322,88 грн., три проценти річних у розмірі 11 394,90 грн. та інфляційні втрати у розмірі 20 416,14 грн.  
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, за приписами ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є договір.
У силу положень ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.
Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу,
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
У ч. 1 ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
Встановивши на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що строк оплати за поставлений товар настав, а також те, що відповідачем не надано суду контррозрахунок заборгованості, з огляду на відсутність доказів оплати у розмірі 1 641 614,36 грн., місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення заборгованості за Договором у розмірі 1 641 614,36 грн.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується порушення відповідачем зобов`язань за Договором щодо своєчасної сплати за поставлений товар, а отже відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання за Договором.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. 611 ЦК України).
Як визначено у ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. 
Згідно зі ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до п. 11.2 Договору за порушення строків виконання зобов`язань за цим Договором сторона, яка допустила прострочку, сплачує другій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, нарахованої на суму простроченого зобов`язання за кожен день прострочки.
Позивачем на підставі п. 11.2 Договору заявлено до стягнення з відповідача 134 831,22 грн. пені.
З огляду на викладене, з урахуванням документів, наявних у матеріалах справи станом на час розгляду справи у суді першої інстанції та відсутність у матеріалах справи документів, які б спростовували розрахунок пені, наданий позивачем, місцевий господарський суд, здійснивши перевірку наданого позивачем математичного розрахунку пені, дійшов вірного висновку щодо обґрунтованості вимог позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 134 831,22 грн.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 328 322,88 грн. штрафу, заявлених на підставі п. 11.4 Договору, слід зазначити таке.
Як правильно зазначив господарський суд першої інстанції, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.
Аналогічну правову позицію наведено, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 09.04.2012 у справі № 3-88гс11, від 27.04.2012 у справі № 3-24гс12 та постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17,  від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17, від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16, від 25.05.2018 у справі  №  922/1720/17, від 08.08.2018 у справі № 908/1843/17.
Згідно з імперативними вимогами ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Також, згідно з ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, відповідно до п. 11.4. Договору у разі ухилення від оплати вартості товару понад 15 (п`ятнадцять) календарних днів Покупець, крім пені, сплачує Продавцю штраф в розмірі 20% від загальної вартості неоплаченого товару.
З урахуванням викладеного, перевіривши розрахунок штрафу, наданий позивачем, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 328 322,88 грн. (20% від суми неоплаченого товару - 1 641 614,36 грн.). 
Крім того, позивачем заявлено до стягнення 11 394,90 грн. 3% річних та        20 416,14 грн. інфляційних втрат у зв`язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати вартості товару, поставленого за Договором. 
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом 
Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (відповідний висновок Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду викладено в постанові від 05.07.2019 у справі № 905/600/18).
Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення"  у наступному місяці.
Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.
Наведені висновки Верховного Суду викладені у постановах від 30.01.2019 у справі № 922/175/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18, від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18 та від 10.07.2019 у справі № 910/21564/16.
Зважаючи на період прострочення, за який позивачем нараховано інфляційні втрати, з урахуванням зазначених правових висновків Верховного Суду щодо нарахування інфляційних втрат за повний місяць, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 20 416,14 грн.
Водночас, перевіривши наданий позивачем розрахунок заявленої до стягнення суми 3% річних у розмірі 11 394,90 грн., враховуючи на ненадання суду першої інстанції доказів, які б спростовували зазначений розрахунок, колегія суддів апеляційної інстанції вважає висновок місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у цій частині обґрунтованим та таким, що відповідає наявним у матеріалах справи доказам.    
Доводи відповідача про те, що судом першої інстанції не було враховано грошову суму у розмірі 200 000,00 грн., яка була сплачена 23.05.2019 на підставі рахунку на оплату № Н-ВХ-0603092 від 06.03.2019, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються розрахунком позовних вимог, доданим до позовної заяви, з якого вбачається, що вказаний платіж було враховано при визначенні суми основного боргу, розрахунку пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат. 
Як вбачається з оскаржуваного рішення суду першої інстанції, зазначений розрахунок позовних вимог було перевірено судом та, відповідно, відомості, наведені у ньому, були враховані місцевим господарським судом при розгляді позовних вимог.
Із матеріалів справи вбачається, що жодних доказів погашення заборгованості за товар, поставлений позивачем за Договором, та контррозрахунку заявлених позовних вимог відповідачем суду першої інстанції не було надано. 
Зокрема, відповідачем не надано доказів, що ним у травні 2019 року  здійснювалась інша оплата за Договором у розмірі 200 000,00 грн., крім оплати у розмірі 200 000,00 грн., яку зазначено у наданому позивачем розрахунку позовних вимог, та враховано судом при вирішенні спору.    
Про здійснення у травні 2019 року ще однієї оплати за Договором у розмірі 200 000,00 грн., крім тієї, що врахована позивачем у розрахунку позовних вимог (тобто, що у травні 2019 року відповідачем було здійснено дві оплати по 200 000,00 грн., а всього у розмірі 400 000,00 грн.) в апеляційній скарзі скаржник також не зазначає.  
При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції враховує, що відповідач належним чином повідомлявся про день, час та місце судових засідань під час розгляду справи у суді першої інстанції, що підтверджується відповідними повідомленнями про вручення поштових відправлень (том 1, аркуші справи 4, 118, 127). Однак у жодне із судових засідань під час вирішення спору у суді першої інстанції представник відповідача не з`явився, своїм правом на подання доказів та пояснень з приводу заявлених позовних вимог у даній справі відповідач не скористався.
Щодо доводів відповідача про те, що відповідно до наявної у матеріалах справи видаткової накладної № Н-ВХ-1403-003 від 14.03.2019 товар отримано ТОВ "Роско Груп" в особі Вариченка Є.В., проте судом не перевірялися повноваження зазначеної особи на отримання товарно-матеріальних цінностей та не враховано, що у наявній у матеріалах справи генеральній довіреності № 1 від 28.03.2019 на отримання товарно-матеріальних цінностей на користь відповідача відсутня особа ОСОБА_3 , колегія суддів апеляційної інстанції зазначає таке.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до видаткової накладної          № Н-ВХ-1403-003 від 14.03.2019 товар - Примекстра TZГолд 500 SC. к.с., 20л, у кількості 11 520 л, на суму 2 683 929,60 грн. отримано відповідальною особою ТОВ "Роско Груп" Вариченком Є.В. за довіреністю № 2/1303 від 13.03.2019, підпис якого на зазначеній видатковій накладній скріплено печаткою відповідача.
У генеральній довіреності № 1 від 28.03.2019 (копія якої міститься у матеріалах справи), яка видана директором ТОВ "Роско Груп" Руснаком В.М., серед осіб, яким доручається вчинення певних дій від імені відповідача, відсутня особа ОСОБА_3 . 
Разом з тим, на підтвердження повноважень Вариченка Є.В. на отримання товару за видатковою накладною № Н-ВХ-1403-003 від 14.03.2019 позивачем додано до позовної заяви належним чином засвідчену копію довіреності               № 2/1303 від 13.03.2019, якою уповноважено ОСОБА_3 на отримання цінностей - Примекстра TZ Голд 500 SC. к.с. (20л), у кількості 11 520 л. Зазначена довіреність видана керівником ТОВ "Роско Груп" Руснаком В.М., підпис якого скріплено печаткою підприємства відповідача.
Факт отримання товару за видатковою накладною № Н-ВХ-1403-003 від 14.03.2019 відповідачем не заперечується ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі.  
За таких обставин, факт отримання товару відповідачем за вказаною видатковою накладною підтверджується належними, допустимими та достатніми доказами, не спростованими відповідачем.
Таким чином, доводи скаржника щодо повноважень Вариченка Є.В. на отримання товару за видатковою накладною № Н-ВХ-1403-003 від 14.03.2019, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та такими, що не спростовують висновків місцевого господарського суду про прийняття відповідачем товару за Договором на підставі видаткових накладних на загальну суму 3 274 649,38 грн.
Щодо доводів, наведених відповідачем у клопотанні про призначення судово-економічної експертизи, заявленому суду апеляційної інстанції, про те, що ні з позовної заяви, ні з рішення суду першої інстанції не можливо встановити, чи було враховано суму, сплачену 12.03.2019 згідно з платіжним дорученням № 111 на підставі рахунку № Н-ВХ-0703-008 від 07.03.2019, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
По-перше, додане до апеляційної скарги платіжне доручення № 111 від 12.03.2019 не приймається судом апеляційної інстанції в силу приписів ч. 3 ст. 269 ГПК України.
Так, відповідно до вказаної норми докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Однак скаржником таких доказів суду апеляційної інстанції не надано, у зв`язку з чим у суду відсутні правові підстави для прийняття зазначеного доказу.
По-друге, як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено про стягнення заборгованості за товар, отриманий за Договором на підставі видаткових накладних, вказаних у доданих до позовної заяви реєстрі видаткових накладних та довіреностей на підтвердження поставки за Договором (том 1, аркуші справи 11-12), та детальному розрахунку поставки, часткового погашення та залишку боргу (том 1, аркуші справи 13-14), та копії яких (видаткових накладних) додано до позовної заяви.
У наявних у матеріалах справи видаткових накладних (том 1, аркуші справи 36-62) зазначено номери та дати рахунків, на підставі яких відвантажено та отримано товар. 
Втім, жодна із зазначених видаткових накладних не містить відомостей про те, що товар отримано на підставі рахунку № Н-ВХ-0703-008 від 07.03.2019.
За таких обставин, доводи скаржника з посиланням на платіжне доручення № 111 від 12.03.2019 колегією суддів апеляційної інстанції відхиляються як безпідставні.    
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.
За таких обставин, підстави для задоволення апеляційної скарги                  ТОВ "Роско Груп" відсутні.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Нормою ст. 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладені обставини, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2019 у справі № 910/7396/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.
Судові витрати.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Роско Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2019 у справі            № 910/7396/19 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2019 у справі               № 910/7396/19 залишити без змін.
3. Матеріали справи № 910/7396/19 повернути до місцевого господарського суду.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 20.01.2020.

Головуючий суддя                                                            А.М. Демидова 

Судді                                                                                І.П. Ходаківська

                                                                                С.В. Владимиренко