Постанова
Іменем України 
 
18 грудня 2019  року
м. Київ
 
справа № 693/12286/17
провадження № 61-17947св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,   
 
учасники справи:
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
    
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» на рішення Московського районного суду м. Харкова                          від 26 червня 2019 року у складі судді Сугачової О. О.  та постанову Харківського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Кругової С. С., Маміної О. В., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» (далі -  ТОВ «Українська факторингова компанія») звернулося до суду з позовом до                         ОСОБА_1 , у якому просило звернути стягнення на предмет застави автомобіль марки AUDI A4 AVANT, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності відповідачу, шляхом передачі вказаного автомобіля у власність ТОВ «Українська факторингова компанія» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 01 липня 2005 року № 929-08Ф, що становить 1 548 472,74 грн; зобов`язати відповідача передати ТОВ «Українська факторингова компанія» вказаний вище предмет застави разом із комплектом ключів та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26 червня                       2019 року в задоволенні позовних вимог ТОВ «Українська факторингова компанія»  відмовлено. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 19 вересня 2017 року та вважав встановлені в ній обставини преюдиційними для вирішення даного спору.   
        Короткий зміст постанови апеляційного суду  
Постановою Харківського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 червня 2019 року змінено в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «Українська факторингова компанія».
Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, але виходив із відсутності передбачених законом підставдля звернення стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності.   
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погодившись із таким вирішенням спору, ТОВ «Українська факторингова компанія»  подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення та  ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга ТОВ «Українська факторингова компанія»     аргументована тим, що рішення судів  першої та апеляційної інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням Закону України «Про заставу» та «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».  Діючим законодавством прямо передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження у власність обтяжувача, а отже проведення публічних торгів не є єдиним виключним способом звернення стягнення на предмет обтяження, як це передбачено у рішенні апеляційного суду. 
Відзив/заперечення на касаційну скаргу 
ОСОБА_1 подав заперечення, в яких просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, які ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою  Верховного Суду від  11 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження в справі за позовом ТОВ «Українська факторингова компанія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави та витребувано з  Московського районного суду м. Харкова зазначену справу.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 01 липня 2005 між АКІБ «УкрСиббанк» та  товариством з обмеженою відповідальністю «Надія» (далі - ТОВ «Надія»)укладено кредитний договір № 929-08Ф, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у сумі 622 000 грн із поверненням на умовах кредитування.
11 квітня 2006 між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Надія» укладено договір застави транспортного засобу - автомобіля марки AUDI A4 AVANT,                   2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номери агрегатів - НОМЕР_3 .
Обтяження не було зареєстроване, лише 16 грудня 2015 року внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.
З 29 серпня 2013 року власником автомобіля марки AUDI A4 AVANT, номери агрегатів - НОМЕР_3 , став ОСОБА_1 
17 листопада 2016 між ТОВ Українська факторингова компанія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір факторингу № 46, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором від 01 липня    2005 року № 929-08Ф, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Надія»,перейшло до ТОВ «Українська факторингова компанія».
17 листопада 2016 між ТОВ «Українська факторингова компанія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір про відступлення права вимоги№ 3 за договором забезпечення до договору факторингу від 17 листопада                   2016 року № 46, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором застави, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Надія», перейшло до ТОВ «Українська факторингова компанія».
Звертаючись з позовом, ТОВ «Українська факторингова компанія» посилалось на те, що кредитні зобов`язання не були виконані, дозвіл заставодержателя на зняття вказаного автомобіля з обліку не надавався, а відтак застава зберігається і для нового власника.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.
Суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої та другої статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.
Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги.
Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.
Відповідно до частини третьої  статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.
Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.
Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постановах від 03 квітня 2013 року у справі                          № 6-7цс13 та від 19 листопада 2014 року у справі № 6-168цс14.
Отже, виходячи з аналізу вказаних норм слід дійти висновку, що застава  спірного транспортного засобу не є чинною для ОСОБА_1 , оскільки на момент придбання ним автомобіля була відсутня реєстрація обтяження.
Висновок судів про відмову в задоволенні позовних вимог є правильним, оскільки правові підстави для звернення стягнення на майно               третьої ОСОБА_1 , який не є заставодавцем, відсутні.
Невірне трактування судами норм права та встановлених обставин не призвело до ухвалення незаконних рішень.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ,                      від 10 лютого 2010 року).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без     змін рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 червня 2019 року та постанови Харківського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія»  залишити без задоволення.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 червня                       2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та  оскарженню не підлягає.     
                                                                         
Судді:                                                                                      В.  І.  Журавель

                                                                                                 Н. О. Антоненко

                                                                                                 М. М. Русинчук