ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/9098/14-к                                                                                                                Головуючий у 1 інстанції – ОСОБА_1 
Провадження № 11кп/818/1155/20                                                                                    Суддя-доповідач – ОСОБА_2             Категорія: ч.2 ст. 121, ч.2 ст. 296 КК України

У Х В А Л А
                                ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       28 січня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

       головуючого – судді                        - ОСОБА_2 ,
       суддів                                        - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
       при секретарі                                - ОСОБА_5 , 
       за участю прокурора                        - ОСОБА_6 ,
обвинувачених         - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
       захисників                                        - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11 ,
       законного представника
обвинуваченого ОСОБА_8                - ОСОБА_12 ,
       законного представника потерпілої        - ОСОБА_13 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова апеляційну скаргу захисника обвинуваченого  ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_11  на вирок Комінтернівського районного суду м.Харкова від 7 травня 2018 року,стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Комінтернівського районного суду м.Харкова від 7 травня 2018 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, не працюючий, зареєстрований та за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, 
визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України з призначенням покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.
Відповідно до ст.ст. 75, 104 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі, з встановленням йому випробувального терміну 2 роки відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, зобов`язано його періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та додатково покласти обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Харкова, громадянин України, не одружений, з середньо-спеціальною освітою, не працюючий, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимий: 
-05.12.2014 року Київським районним судом м. Харкова  за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосуванням  ст. 75, 104 КК України з іспитовим строком 2 роки, в силу статті 89 КК України судимість погашена,
визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України з призначенням покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.
Відповідно до ст.ст. 75, 104 КК України ОСОБА_14 звільнено від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі, з встановленням йому випробувального терміну 2 роки відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України, зобов`язано його періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м.Тбілісі Грузія, громадянин Грузії, з середньо-спеціальною освітою, не одружений, не працюючий, який згідно посвідки зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_5 , раніше судимий:
- 08.08.2013 Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі із застосуванням ст. 75, 104 КК України від відбування покарання звільнено з іспитовим строком на 1 рік та відповідно до ст. 105 КК України від покарання звільнений із застосуванням заходу виховного характеру – передано пі нагляд матері на 1 рік;
- 05.12.2014 Київським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосуванням  ст. 75, 104 КК України з іспитовим строком 1 рік, в силу статті 89 КК України судимість погашена,
визнаний винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч.2 ст. 296 КК України з призначенням покарання:
-за ч.2 ст. 121 КК України у виді 7 років позбавлення волі.
-за ч. 2 ст. 296 КК України у виді 3 років позбавлення волі. 
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі.

Вказаним вироком встановлено, що 22 травня 2014 року приблизно о 21 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , спільно з неповнолітніми ОСОБА_14 та ОСОБА_8 , знаходячись з тильної сторони будинку АДРЕСА_6 , з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, проявляючи явну неповагу до суспільства та ігноруючи загальноприйнятими нормами поведінки, проявляючи особливу зухвалість, використовуючи малозначний привід підійшли до ОСОБА_15 , та бажаючи виявити свою уявну перевагу над ним, почали наносити йому удари, в ході чого ОСОБА_7 наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя з лівої сторони, від чого ОСОБА_15 впав на ягодиці. Після цього ОСОБА_15 підвівся та ОСОБА_14 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 нанесли йому не менш ніж по одному удару ногами в область ягодиць та стегон. 
Далі ОСОБА_15 став тікати від них, а ОСОБА_14 та ОСОБА_8 , продовжуючи хуліганські дії, почали наздоганяти його, тоді як ОСОБА_7 побіг додому, до квартири АДРЕСА_7 , де взяв дерев`яну скалку. 
В цей час на подвір`ї школи, розташованої за адресою: АДРЕСА_8 ОСОБА_14 та ОСОБА_8 наздогнали ОСОБА_15 та, продовжуючи хуліганські дії, ОСОБА_14 наніс по одному удару в область правого та лівого стегна ОСОБА_15 , а ОСОБА_8 правою та лівою ногою по черзі намагався підбити ноги ОСОБА_15 , після чого ОСОБА_15 знову втік від них. 
Після цього до ОСОБА_14 та ОСОБА_8 приєднався ОСОБА_7 зі скалкою, яку сховав під одягом, та вони продовжили наздоганяти ОСОБА_15 , який намагався уникнути нападу та підсідав на лавки до перехожих, та наздогнали його, сидячого самого на лавці біля під`їзду № 1 будинку АДРЕСА_9 , де ОСОБА_7 , дістав дерев`яну скалку і нею наніс ОСОБА_15 не менше чотирьох ударів по голові. Далі ОСОБА_15 знову став втікати від них, однак за рогом будинку АДРЕСА_9 ОСОБА_7 наздогнав його ззаду та наніс не менше чотирьох ударів скалкою в область поясниці.
В результаті хуліганських дій ОСОБА_14 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , ОСОБА_15 заподіяні: зачинена травма голови у вигляді струсу головного мозку, синці та садна обличчя та кінцівок, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Хуліганські дії ОСОБА_14 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 продовжувались значний термін.
Крім того, 22 травня 2014 року приблизно о 21 годині 30 хвилин неповнолітній ОСОБА_8 , знаходячись біля під`їзду № 1 будинку АДРЕСА_10 , маючи умисел на спричинення тяжкого тілесного ушкодження малознайомому ОСОБА_15 , сидячому на землі на ягодицях, витягнутими ногами вперед, знаходячись обличчям до нього, стопою правої ноги наніс не менше п`яти ударів в область грудини, чим заподіяв останньому зачинену травму грудної клітини з ушкодженням серця та легенів, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя. Після цього ОСОБА_8 наніс ОСОБА_15 ще не менше двох ударів стопою правої ноги в область голови, в результаті чого заподіявши струс головного мозку, кровонапливи м`яких тканин по внутрішній поверхні, синці та садна обличчя, які по ступеню тяжкості відносяться легких тілесних ушкоджень.  
Зачинена травма грудної клітини та її ускладнення – поліорганна недостатність стали причиною смерті ОСОБА_15 , що наступила 27.05.2014 о 08 годині 35 хвилин у відділенні політравми міської клінічної лікарні ШНМД імені порф. О.І. Мещанінова.

Не погодившись з рішенням районного суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_16 та захисник обвинуваченого ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_11 подали на нього апеляційні скарги.

Прокурор до початку апеляційного розгляду відмовився від поданої апеляційної скарги.

В судове засідання не прибув обвинувачений ОСОБА_17 , але з`явилась його захисник ОСОБА_10 . Враховуючи , що в апеляційній скарзі питання про погіршення становища обвинуваченого М*ясникова не ставиться; в попередньому судовому засіданні захисник та обвинувачений подавали клопотання про скасування вироку (а.с.166 т.4) та закриття кримінального провадження за ч.2 ст. 296 КК України за спливом строків давності притягнення до відповідальності , ніхто з учасників процесу не заперечував проти закінчення апеляційного розгляду без участі ОСОБА_14 , чиї права не порушуються. 

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_11 в апеляційній скарзі зі зміненими доводами просить вирок Комінтернівського районного суду м.Харкова від 07 травня 2018 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 змінити.        За ч.2 ст.296 КК України призначити покарання застосувавши ст. 75 КК України, а за ч.2 ст. 121 КК України – кримінальне провадження закрити у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання. 
Позовну заяву потерпілого ОСОБА_18 та представника потерпілого ОСОБА_19 - ОСОБА_13 залишити без задоволення.
В обґрунтування вимог вказує, що висновки суду щодо скоєння ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду. Суд також не взяв до уваги докази, які мали істотно вплинути на його висновки.
Крім того посилається, що як на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні встановлено, що раніше ОСОБА_8 не був знайомий з ОСОБА_15 , неприязних стосунків між ними не було, непорозумінь не виникало, тому мети нанести потерпілому тяжкі тілесні ушкодження або спричинити йому смерть ОСОБА_8 не переслідував. Зазначає, що ОСОБА_7 на відміну від її підзахисного знав ОСОБА_15 , оскільки він був його сусідом у них часто виникали сварки та на передодні ОСОБА_15 побив його матір, яка місяць перебувала на лікуванні в лікарні. Окрім того, ОСОБА_8 завжди заявляв, що ударів ногою в грудну клітину він ніколи не наносив, а несильно вдарив декілька раз потерпілого ногою в плече.
Зазначає і те, що по справі встановлено, що ОСОБА_15 тричі направлявся до лікарні, але втікав звідти, отримавши часткову медичну допомогу. Чим він займався з 24 по 27 травня 2014 року і як проводив час - судом не перевірено.
Вважає, що ненадання належної оцінки зібраним доказам, а також невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, впливають на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого ОСОБА_8 , правильність застосування до нього закону України про кримінальну відповідальність, а також міру покарання відносно нього.

Заслухавши доповідь головуючого судді; доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_11 та законного представника, які  підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі; думку прокурора, який вважав необхідним закрити провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_14 та ОСОБА_8 за ч.2 ст.296 КК України на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України; думку представника потерпілої, яка заперечували проти задоволення апеляційної скарги; думку інших учасників судового розгляду, які підтримали прокурора в частині закриття провадження і заявили відповідні клопотання ; дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, колегія суддів, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга  захисника ОСОБА_11 підлягає частковому задоволенню,  з наступних підстав.

Згідно до п.3 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення не злочину і до набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості.
Згідно матеріалів кримінального провадження, обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 визнані винними у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, який відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості та був вчинений обвинуваченими 22 травня 2014 року.
Санкція ч.2 ст.296 КК України передбачає покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на строк до чотирьох років.
Таким чином строки давності, передбачені п.3 ч.1 ст.49 КК України у вигляді п`яти років, закінчилися 22 травня 2019 року.
Як вбачається з п. 2 ч.2 ст. 106 КК України звільняються від кримінальної відповідальності та відбування покарання особи, які вчинили злочин у віці до вісімнадцяти років у зв`язку із закінченням п`ятирічного строку давності у разі вчинення злочину середньої тяжкості. 
Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. 
Згідно ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
Враховуючи, що обвинувачені, їх захисники та законний представник обвинуваченого  ОСОБА_8  просили закрити провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, що не є реабілітуючою обставиною, матеріали судового провадження не містять даних про переховування обвинувачених від органів досудового розслідування або суду, а також щодо вчинення останніми нових злочинів,  колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування вироку суду першої інстанції в частині засудження ОСОБА_7 ,  ОСОБА_14 ,  ОСОБА_8  за ч.2 ст. 296 КК України та закриття кримінального провадження за обвинуваченнямОСОБА_7 за ч.2 ст. 296 КК України, ОСОБА_14 за ч.2 ст. 296 КК України та ОСОБА_8 за обвинуваченням за ч.2 ст. 296 КК України у зв`язку зі спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності відповідно до п.3 ч.1 ст. 49 КК України, п.2 ч.2 ст. 106 КК України.

Разом з цим, надаючи оцінку апеляційним доводам захисника ОСОБА_11 щодо закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання, колегія суддів вважає їх безпідставними.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен зокрема вирішити такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.
Згідно з вимогами ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку,  у разі визнання особи винуватою зокрема зазначаються докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.
Так суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження в судовому засіданні допитав обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , потерпілу ОСОБА_18 , представника потерпілої ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , оголосив покази свідка ОСОБА_23 , які підтверджуються протоколом слідчого експерименту; дослідив наявні докази, а саме: протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.08.2014 року, на якому ОСОБА_24 впізнав ОСОБА_8 , як хлопця який 22 травня 2014 року приблизно о 21 годині 30 хвилин наносив удари чоловіку в передню частину тулуба; протокол слідчого експерименту; висновок судово-медичної експертизи № 28/171-Ат/14 від 10.07.2014 року; протокол додаткового слідчого експерименту від 21.08.2014 під час якого, ОСОБА_8 показав, як він підійшов до ОСОБА_15 та ногою наніс два удари в ключицю (праву чи ліву не пам`ятає), від чого потерпілий впав та коли його голова була на землі, ОСОБА_8 наніс йому ще два удари ногою по голові.
Крім того районний суд допитав в судовому засіданні, експерта ОСОБА_25 , яка зазначила, що приймала участь в слідчих експериментах за участі підозрюваних ОСОБА_7 , ОСОБА_14 та ОСОБА_8 , які показували та розповідали про обставини і події стосовно ОСОБА_15 від 22 травня 2014 року. Жодного незаконного впливу на них не було, свідчення надавалися ними добровільно, без примусу. ОСОБА_8 показував що наносив удари в область ключиці, однак в цій частині тіла потерпілого ушкоджень не встановлено. Натомість ОСОБА_7 показав, що ОСОБА_8 бив в область грудини, де наявні кровотеча і забій, які, згідно мед документації - були небезпечними для життя ОСОБА_15 .. 
Судом встановлено, що ОСОБА_8 наносив ОСОБА_15 в область грудей прямі удари взутими ногами та як зазначила експерт ОСОБА_25 в судовому засіданні – із прикладенням значної сили. 
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи 28/171-Ат/14 від 10.07.2014, механізм утворення травми грудної клітини, яка мала місце у ОСОБА_15 не суперечить засобу його нанесення ОСОБА_8 та між даною травмою грудної клітини та настанням смерті ОСОБА_15 вбачається причинно-наслідковий зв`язок. 
Крім того, сам обвинувачений ОСОБА_8 не оспорює обставини нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_15 ногами, коли той сидів на ягодицях опершись руками. При цьому ОСОБА_8 вказує на заподіяння ударів в область ключиці потерпілого (лівої чи правої не пам`ятає). Однак такі покази обвинуваченого свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли. Так експерт ОСОБА_25 показала, що під час судово-медичного дослідження, пошкоджень в районі ключиць потерпілого не встановлено, а відтак удари приходились саме в передню частину грудної клітини ОСОБА_15 на що вказує ушкодження серця.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вмотивованого та обґрунтованого висновку, що ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачені ч.2 ст. 121 КК України. 
Посилання захисника ОСОБА_11 в апеляційній скарзі на відсутність у ОСОБА_8 мотиву нанесення ОСОБА_15 тяжких тілесних ушкоджень , оскільки до цього вони не були знайомі не є підставою для скасування вироку, оскільки ОСОБА_7 , ОСОБА_14 та ОСОБА_8 разом діяли з хуліганських мотивів.
Посилання захисника на те, що саме у ОСОБА_7 були причини для побиття ОСОБА_15 ( помститися за побиття матері ) і саме ОСОБА_7 використовував дерев`яну скалку щоб сильніше побити ОСОБА_15 не впливають на винуватість ОСОБА_8 в спричиненні тяжких тілесних ушкоджень пов`язаних з травмою грудної клітини ОСОБА_15 , оскільки в суді було встановлено , що ОСОБА_7 бив потерпілого скалкою по голові та поясниці ; М*ясников бив ногами по стегнах потерпілого , а ОСОБА_8 бив ногами по ногах потерпілого та в грудну клітину.
Результати слідчого експерименту з участю ОСОБА_7 були предметом дослідження судово –медичної експертизи , яка встановила, що травма грудної клітини ОСОБА_15 не суперечить засобу її нанесення ОСОБА_8 . 
І навпаки за результатами судово медичної експертизи проведеної за результатами слідчого експерименту з ОСОБА_8 механізм утворення травми грудної клітини у ОСОБА_15 не відповідає засобу її спричинення , який вказує ОСОБА_8 (а.с.80 т.4)
Як встановлено судом ОСОБА_8 та ОСОБА_7 товаришували і після побиття ОСОБА_15 пішли додому до ОСОБА_7 . 
В апеляційній інстанції обвинувачений ОСОБА_8 не зміг пояснити причин чому він вважає , що ОСОБА_26 обмовляє його , що бачив як саме ОСОБА_8 наносив потерпілому удари ногою в груди.
Аналогічно ОСОБА_7 в апеляційному суді пояснив , що на слідчому експерименті та в суді говорив правду і ОСОБА_8 не обмовляє. Обидва обвинувачені при цьому пояснили , що не мають неприязних відносин між собою.
Таким чином доводи адвоката про те, що ОСОБА_7 обмовив ОСОБА_8 є непереконливими.
Посилання захисту , що ОСОБА_15 зловживав спиртними напоями і після отримання травми 22.05.14р. тричі доставлявся до лікарні швидкої допомоги , але в зв`язку з відсутністю підстав для госпіталізації залишав лікарню, також не є підставою для скасування вироку. При цьому колегія суддів виходить з того , що причина смерті ОСОБА_27 встановлена судово-медичною експертизою.
Те , що вказана травма не була діагностовано лікарями одразу не впливає на наявність причинно наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_28 ; отриманням потерпілим тяжке тілесного ушкодження та настання його смерті. 
Об`єктивних даних, що травму грудної клітини ОСОБА_15 міг отримати за інших обставин з 22.05.14р. до 27.05.14р. в матеріалах справи немає, оскільки протягом цього часу ОСОБА_15 доставлявся у лікарню і знаходився під контролем матері ОСОБА_18 . 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає апеляційні доводи захисника в цій частині безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, а вирок районного суду в частині засудження ОСОБА_8 за ч.2 ст. 121 КК України слід залишити без змін.
При призначенні покарання ОСОБА_8 суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, а саме врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України судимості не має, не працює, на обліку у лікарів психіатра та лікаря нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується позитивно. Крім того врахував обставинами, що пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України - скоєння злочину в неповнолітньому віці та відсутність обставин, що обтяжують покарання. Суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 мінімальне покарання у виді позбавлення волі , передбачене санкцією ч.2 ст. 121 КК України, яке на думку колегії суддів є необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання скоєнню інших злочинів. 
Керуючись ст.ст. 405,407,408 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_11 в редакції змінених доводів задовольнити частково.
Вирок Комінтернівського районного суду м.Харкова від 7 травня 2018 року,стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 в частині засудження за ч.2 ст. 296 КК України скасувати.
Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.2 ст. 296 КК України, ОСОБА_14 за ч.2 ст. 296 КК України та ОСОБА_8 за обвинуваченням за ч.2 ст. 296 КК України закрити у зв`язку зі спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності відповідно до п.3 ч.1 ст. 49 КК України, п.2 ч.2 ст. 106 КК України.
Виключити з вироку Комінтернівського районного суду м.Харкова від 7 травня 2018 року посилання на призначення покарання ОСОБА_8 за сукупністю злочинів відповідно до ст. 70 КК України.
Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.2 ст. 121 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі.
В решті вирок Комінтернівського районного суду м.Харкова від 7 травня 2018 року залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою – в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: