УХВАЛА

06 лютого 2020 року 
м. Київ

справа №  916/1097/18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Дроботової Т.   Б. - головуючого, Пількова К.   М., Чумака Ю.   Я.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Боріваж"
на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.12.2019 та ухвалу Господарського суду Одеської області від 30.09.2019 у справі
за позовом Національного банку України 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротермінал Логістік",
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк",
про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:
29.01.2020 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Боріваж" (далі - ТОВ "Боріваж") на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.12.2019 та ухвалу Господарського суду Одеської області від 30.09.2019 у справі №   916/1097/18, подана 24.12.2019 через Південно-західний апеляційний господарський суд.
Перевіривши доводи заявника касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Предметом касаційного оскарження є постанова Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.12.2019 у справі №   916/1097/18, якою залишено без змін ухвалу Господарського суду Одеської області від 30.09.2019 про повернення позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ТОВ "Боріваж" на підставі статті 180 Господарського процесуального кодексу України.
Судові рішення аргументовано тим, що позовна заява не є позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у розумінні положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, оскільки безпосередньо не стосується предмета спору між сторонами за первісним позовом, а є окремою позовною вимогою, що має бути заявлена у самостійному позові та розглянута поза межами справи №   916/1097/18. 
Відповідно до частин 1, 3 статті 49 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін; треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, користуються правами і несуть обов`язки позивача.
На відміну від зустрічного позову, який повинен бути лише взаємно пов`язаний з первісним, позовна заява третьої особи відповідно до частини 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України має містити самостійні вимоги саме щодо предмета спору за первісним позовом. При цьому як предмет спору необхідно розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.
Так, вимога третьої особи, спрямована на будь-що поза предметом спору між позивачем та відповідачем, не може бути визнана вимогою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. Водночас така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові. 
Отже, позовні вимоги третьої особи, яка подала позов відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, можуть бути допущені судом до розгляду у процесі, що вже розпочався, у тому випадку, коли така самостійна вимога заявлена саме щодо предмета спору, який уже виник між сторонами. Вимогу, спрямовану на те, що перебуває поза цим предметом, чи спрямовану до третіх осіб, суд не може розглянути як вимогу третьої особи в розумінні положень наведеної статті. 
За загальним правилом, предмет спору - це матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем. Тому третя особа може бути допущена до участі у справі лише у тому випадку, коли її самостійна вимога спрямована на предмет спору між позивачем і відповідачем.
Як свідчать матеріали справи, предметом спору за первісним позовом між позивачем - Національним банком України (далі - НБУ) та відповідачем - ТОВ "Боріваж" є звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 08.12.2014 №   121. Правовими підставами звернення з відповідним позовом позивач визначив статті 525, 526, 589, 590, 628, 629, 1054 Цивільного кодексу України, статті 33, 39 Закону України "Про іпотеку". Натомість у поданому ТОВ "Боріваж" позові заявник просить визнати відсутність у НБУ права вимагати повернення Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротермінал Логістік" усієї суми заборгованості за кредитним договором від 05.12.2014 №   120, укладеним між НБУ і Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк". Отже, позови НБУ і ТОВ "Боріваж" мають різний предмет спору, заявлені з різних підстав, отже наведені у них вимоги не є тотожними. 
У свою чергу, такі обставини виключають можливість вступу ТОВ "Боріваж" у справу як третьої особи, яка заявляє зазначені самостійні вимоги поза предметом спору у справі №   916/1097/18 за поданим НБУ позовом. 
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний господарський суд, обґрунтовано повернув позовну заяву ТОВ "Боріваж", оскільки вона не є позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у розумінні положень частини 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України.
За змістом пункту 2 абзацу 1 частини 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. 
Оцінивши доводи скаржника, Верховний Суд вважає, що суд першої інстанції правильно застосував положення частини 6 статті 180 Господарського процесуального кодексу України і повернув позовну заяву третій особі, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у зв`язку з тим, що вимоги третьої особи безпосередньо не стосуються предмета спору між позивачем і відповідачем. 
Отже, правильне застосування Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом норм права (статей 49 та 180 Господарського процесуального кодексу України) під час розгляду справи №   916/1097/18 є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо застосування чи тлумачення цих положень закону. 

Керуючись статтями 174, 234, 235, пунктом 2 абзацу 1 частини 2 статті 293   Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Боріваж" на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.12.2019 та ухвалу Господарського суду Одеської області від 30.09.2019 у справі №   916/1097/18.
2. Матеріали касаційної скарги з додатками на 16 (шістнадцяти) аркушах повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Боріваж".
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                         Т.   Б.   Дроботова

Судді                                                                                                       К.   М.   Пільков

                                                                                                                Ю.   Я.   Чумак