ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/4986/19                                                         Суддя (судді) першої інстанції: Літвінова А.В.
                                                                                                     Суддя-доповідач: Губська Л.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Головуючого судді:                                                  Губської Л.В., 
суддів:                                                                      Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження  апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.02.2019 № 0054221304 та стягнути з відповідача завдану моральну шкоди у розмірі 60 000, 00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 15 липня 2015 року нею було сплачено самостійно визначену суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 37  796, 38 грн, проте, дана сума не була зарахована на відповідний бюджетний рахунок внаслідок помилки в реквізитах. Даний факт розцінений контролюючим органом як порушення вимог п. 179.7 ст. 179 ПК України, у зв`язку з чим, застосовані наслідки, передбачені ст. 126 ПК України. Разом з цим, камеральна перевірка, під час якої і було виявлене вказане податкове правопорушення, була проведена з порушенням 1095-денного строку, встановленого п. 102.2 ст. 102 ПК України, отже, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками такої перевірки, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 вересня 2019 року адміністративний позов задоволено частково, внаслідок чого, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 14.02.2019 № 0054221304. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. 
Доводи апеляційної скарги обґрунтовуються тим, що позивачкою було сплачено податкове зобов`язання, визначене в податковій декларації з ПДФО за 2014 рік, на інший рахунок, внаслідок чого за нею обраховувався податковий борг і всі подальші платежі з податку на доходи фізичних осіб, здійснені протягом 2016-2018 років, були зараховані в рахунок погашення боргу в порядку черговості його виникнення, тобто, наполягають на правомірності своїх дій та спірного рішення.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі. 
Додатково просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу при розгляді апеляційної скарги у відповідності до попереднього розрахунку судових витрат, доданого до відзиву.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що 21 січня 2019 року посадовою особою відповідача було проведено камеральну перевірку своєчасності сплати узгодженої суми податку на доходи фізичних осіб згідно податкових декларацій про майновий стан і доходи № 140002928 від 22.04.2014, № 1500030919 від 28.04.2015, № 1600028215 від 27.04.2016, № 1700070275 від 27.04.2017 та податкового повідомлення-рішення № 0055181703 від 22.10.2014.
За результатами перевірки складено акт № 11/26-15-13-04-28 від 21.01.2019, яким виявлено порушення платником податків п. 179.7 ст. 179 ПК України, а саме. несвоєчасно сплачено суму податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування.
В порядку пункту 86.7 статті 86 ПК України, позивачкою 01.02.2019 надавались заперечення до акта перевірки № 11/26-15-13-04-28 від 21.01.2019, за результатами розгляду яких висновки акту в частині виникнення штрафної санкції у зв`язку з судовим оскарженням податкових повідомлень-рішень скасовано.
14 лютого 2019 року Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення № 0054221304 від 14.02.2019, яким встановлено порушення пункту 179.7 статті 179 Податкового кодексу України та застосовано штраф у розмірі 20% грошового зобов`язання - 28 953, 94 грн.
Не погоджуючись з даним податковим повідомленням-рішенням, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів суду, що діяв правомірно, при цьому наявності моральної шкоди у позивача в межах спірних правовідносин матеріалами справи не підтверджено.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).
Так, зідно із приписами пункту 54.1 статті 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За приписами п. 179.7 ст. 179 ПК України фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.
Згідно з пунктом 126.1 статті 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, серед іншого, при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Таким чином, за несплату платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання у межах граничного строку, визначеного Податковим кодексом України, такий платник притягується до відповідальності у вигляді застосування штрафних санкцій.
Відповідно до статті 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Відповідно до положень статей 1, 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ грошей - це рух певної суми грошей з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому в готівковій формі. Ініціатором переказу вважається особа, яка на законних підставах ініціює переказ грошей шляхом формування та подання відповідного документа на переказ або використання спеціального платіжного засобу, а банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня. Операційний день - частина робочого дня банку або іншої установи - учасника платіжної системи, протягом якої приймаються від клієнтів документи на переказ і документи на відкликання та можна, за наявності технічної можливості, здійснити їх обробку, передачу та виконання. Тривалість операційного дня встановлюється банком або іншою установою - учасником платіжної системи самостійно та закріплюється в їх внутрішніх нормативних актах.
Разом із тим, нормами Бюджетного кодексу України, а саме частиною першою статті 43 та частиною п`ятою статті 45, передбачено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.
Податки і збори (обов`язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.
Крім цього, пунктом 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення правовідносин) визначено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.
Здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету у строк, встановлений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України.
Відповідно до статті 109 ПК України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов`язання необхідно встановити, що у строк, передбачений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків не вчиняв дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету. А оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове визначення коду бюджетної класифікації у платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов`язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов`язання у визначений вказаною нормою Податкового кодексу України строк, а відтак і для застосування на підставі пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України штрафних (фінансових) санкцій.
Аналогічний висновок викладений Верховним Судом в постанові від 18 жовтня 2019 року в справі № 820/3132/16.
Як вбачається з матеріалів справи, 28 квітня 2015 року ОСОБА_1 подала податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік, в якій самостійно визначила суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 37 796, 38 грн.
10 липня 2015 року нею сплачено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 37  796, 38 грн на казначейський рахунок № 33117340700002 , відповідно до платіжного доручення № 241944515.
Прийняття грошових коштів підтверджується підписом уповноваженої особи банку та печаткою.
Як установлено судом, до отримання акту перевірки від 21.01.2019 № 11/26-15-13-04-28, позивачці не було відомо про облік заборгованості у зв`язку із незарахуванням сплаченого податкового зобов`язання за 2014 рік через допущену помилку у реквізитах платіжного доручення від 15.07.2015 № 241944515.
За таких обставин, податок на доходи фізичних осіб у сумі 37 796, 38 грн сплачено позивачкою у строк, визначений пунктом 57.1 статті 57 ПК України, у зв`язку з чим в її діях відсутній склад податкового правопорушення, передбаченого п. 179.7 ст. 179 ПК України.
Разом із тим, в силу приписів статті 102 ПК України,  контролюючий орган має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації.
Таким чином, як вірно зазначив суд першої інстанції, проведення в січні 2019 року перевірки своєчасності сплати узгодженої суми податку на доходи фізичних осіб згідно поданої податкової декларації за 2014 рік здійснено контролюючим органом поза межами трирічного строку, адже останнім днем для такої перевірки було 31 травня 2018 року.
В силу п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення..
Згідно пункту 59.4 статті 59 ПК України, податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до статті 59 Податкового кодексу України права позивача були порушенні, саме відсутністю підтвердження повідомлення позивача про факт виникнення у нього податкового боргу.
Викладене дає підстави для висновку, що податкове повідомлення-рішення № 0054221304 від 14.02.2019 винесене відповідачем протиправно, що має наслідком його скасування.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.
В іншій частині судове рішення не оскаржується.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 вересня 2019 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя:                                                                      Л.В. Губська

Судді:                                                                                          О.В. Карпушова

                                                                                                    А.Г. Степанюк