ПОСТАНОВА
Іменем України

31 січня 2020 року 
Київ
справа №826/12860/15
касаційне провадження №К/9901/27198/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді - Шипуліної Т.М.,
суддів: Бившевої Л.І.,  Хохуляка В.В., 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 04.02.2016 (головуючий суддя - Аліменко В.О., судді: Безименна Н.В., Карпушова О.В.) у справі №  826/12860/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СТОЛИЦЯ-ВК» до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві про скасування податкового повідомлення-рішення,
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «СТОЛИЦЯ-ВК» у червні 2015 року звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві про скасування податкового повідомлення-рішення від 17.03.2015 №0001692202.
Окружний адміністративний суд м. Києва постановою від 14.12.2015 позовні вимоги залишив без задоволення.
Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 04.02.2016 скасував постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 04.02.2016 та ухвалив нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
Не погоджуючись із судовим рішенням суду апеляційної інстанції, Державна податкова інспекція в Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві оскаржила його у касаційному порядку.
У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 04.02.2016, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування своїх вимог посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме: пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Переглядаючи оскаржене судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи на підставі встановлених фактичних обставин у справі правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державною податковою інспекцією в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «СТОЛИЦЯ-ВК» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Нестіан Трейд» за період з 01.07.2014 по 31.07.2014, з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фагот Актив» за період з 01.09.2014 по 30.09.2014, з Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерпродукт Груп» за період з 01.10.2014 по 31.12.2014, результати якої оформлено актом від 27.02.2015 № 207/26-54-22-02-10/33635015.
Вказаним актом зафіксовано порушення позивачем пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), що призвело до заниження податку на додану вартість в сумі 1095243,91 грн.
Допущення вказаних порушень податковий орган пов`язує з неправомірним включенням до складу податкового кредиту податку на додану вартість за операціями з придбання: послуг з організації та супроводу перевезень вантажу у Товариства з обмеженою відповідальністю «Нестіан Трейд» на підставі договору від 01.07.2014 № 01/07/14-03, у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фагот Актив» на підставі договору від 01.09.2014 № 11-01/09/14; юридичних послуг у Товариства з обмеженою відповідальністю «Нестіан Трейд» на підставі договору від 01.07.2014 № 01/07/14-04, у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фагот Актив» на підставі договору від 01.09.2014 № 12-01/09/14; послуг з інформаційно-консультаційного обслуговування у Товариства з обмеженою відповідальністю «Нестіан Трейд» на підставі договору від 01.07.2014 № 01/07/14-05, у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фагот Актив» на підставі договору від 01.09.2014 №  13-01/09/14; нафтопродуктів у Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпродукт Груп» на підставі договору від 15.10.2014 № 15/10-01.
На думку податкового органу, такі операції не були спрямовані на настання реальних правових наслідків, оскільки зміст первинних документів позбавляє можливості ідентифікувати фактичне виконання договірних зобов`язань. Так, Державна податкова інспекція в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві наголошує на тому, що у деяких пред`явлених позивачем первинних документах не відображено конкретизації характеру придбаних послуг.  Крім того, відповідач посилається на відсутність Товариства з обмеженою відповідальністю «Нестіан Трейд», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фагот Актив» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпродукт Груп» за адресами місцезнаходження, відсутність у вказаних контрагентів ресурсів, необхідних для виконання договірних зобов`язань (основних фондів, трудових ресурсів, транспортних засобів). Також Державна податкова інспекція в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві вказує на ненадання Товариством з обмеженою відповідальністю «СТОЛИЦЯ-ВК» актів прийому-передачі нафтопродуктів, наявність яких вимагає специфіка поставки нафтопродуктів згідно з приписами Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзв`язку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України від 20.05.2008 №  281/171/578/155, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 за № 805/15496.
На підставі акта перевірки від 27.02.2015 № 207/26-54-22-02-10/33635015 відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення від 17.03.2015 №  0001692202, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість в загальній сумі 1369055,00 грн., у тому числі: за основним платежем - 1095244,00  грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 273811,00  грн.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що пред`явлені позивачем акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) та податкові накладні за операціями з Товариством з обмеженою відповідальністю «Нестіан Трейд», Товариством з обмеженою відповідальністю «Фагот Актив» містять загальну назву послуг (транспортно-експедиційні послуги, юридичні послуги, інформаційно-консультаційні послуги) та не відображають відомостей про відповідальних осіб, які безпосередньо були виконавцями таких послуг, що позбавляє можливості встановити їх фактичний зміст. Також суд зазначив про відсутність в матеріалах справи узгоджених сторонами заявок, наявність яких вимагається умовами договорів. При наданні оцінки реальності господарських операцій позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерпродукт Груп» суд першої інстанції вказав на дефектність деяких первинних документів, а саме: частина видаткових накладних не дає змоги встановити особу, яка безпосередньо брала участь в отриманні товару; товарно-транспортні накладні не містять підпису водія та даних щодо видачі довіреності на ім`я водія для отримання товару.
Скасовуючи судове рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове - про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що фактичне виконання спірних договірних правовідносин підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, а недоліки деяких з них чи їх відсутність не є підставою для беззаперечного висновку про безтоварних характер господарських операцій, яких вони стосуються.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.
Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
З наведених законодавчих положень вбачається, що умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.
У той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарської операції та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.
Водночас висновки про нереальність господарських операцій з придбання платником податку товарів або про узгодженість дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальника чи сприяння ухиленню постачальником товару від виконання податкових зобов`язань можуть ґрунтуватися лише на належних, достатніх, а також допустимих доказах.
Платник податків (покупець товарів) не має обов`язку та повноважень здійснювати на час вчинення операцій та після вчинення операцій контроль за дотриманням продавцем, відомості щодо реєстрації якого як юридичної особи та як платника податку на додану вартість містяться у відповідних реєстрах, вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності та оподаткування і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за вчинені порушення продавцем.
Застосовуючи зазначені правила оподаткування при оцінці оспорюваних господарських операцій, суд апеляційної інстанції встановив, що вони є реальними та підтверджуються долученими Товариством з обмеженою відповідальністю «СТОЛИЦЯ-ВК» до матеріалів справи належним чином оформленими копіями документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та які містять достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, підтверджують фактичність здійснення таких операцій, а саме: договори, додаткові угоди, специфікації, видаткові накладні, податкові накладні, банківські виписки, акти приймання-передачі робіт (надання послуг), товарно-транспортні накладні, паспорт нафтопродукції, сертифікат відповідності тощо.
Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.
У спростування висновків суду першої інстанції щодо неможливості ідентифікувати фактичне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Нестіан Трейд» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фагот Актив» транспортно-експедиційних, юридичних та інформаційно-консультаційних послуг суд апеляційної інстанції вказував на те, що за результатами дослідження у сукупності змісту пред`явлених позивачем документів: заяв на перевезення у внутрішньому сполученні, протоколів узгодження цін, запитів про надання юридичних послуг, звітів про надання юридичних послуг, проектів підготованих документів (позовні заяви, претензія, договори, корпоративне керівництво по антимонопольному регулюванню, інструкція щодо дій персоналу при проведенні перевірок, зобов`язання по дотриманню правил конкурентного законодавства, довідка по питанню мінімізації ризиків, пов`язаних з відвантаженням товару фізичній особі), а також інших документів податкового обліку вбачається, що такі послуги фактично надані на виконання умов укладених договорів.
З приводу оцінки судом першої інстанції обставин ненадання позивачем узгоджених сторонами заявок та маршрутів курсування щодо виконання транспортно-експедиційних послуг суд апеляційної інстанції встановив, що у даному випадку узгодження заявок та маршрутів мало місце в усній формі (у телефонному режимі), що відповідає умовам договорів (розділ 3), а за підсумками місяця всі маршрути курсування експедитора відображалися в протоколах узгодження цін, які містяться у матеріалах справи.
Крім того, судом апеляційної інстанції також проаналізовано доцільність придбання позивачем вказаних послуг у задекларованих контрагентів, в результаті чого встановлено, що такі послуги придбавались для власних потреб господарської діяльності, оскільки відповідні спеціалісти (юрист (юрисконсульт), експедитор, маркетолог), які б виконували вказані функції, у штаті позивача відсутні, що підтверджується наявним в матеріалах справи штатним розписом.
Судом апеляційної інстанції також встановлено факт підтвердження реальності господарських операцій позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерпродукт Груп» щодо придбання дизельного палива, яке в подальшому було реалізоване кінцевим покупцям, що підтверджується відповідними договорами, видатковими накладними, податковими накладними, товарно-транспортними накладними.
Також судом апеляційної інстанції з`ясовано, що частина видаткових накладних за операціями з придбання нафтопродуктів підписана директором Товариства з обмеженою відповідальністю «СТОЛИЦЯ-ВК», а інша частина - працівником позивача, яка згідно з наказом виконувала в той період обов`язки директора (копія наказу міститься в матеріалах справи), що спростовує посилання суду першої інстанції на підписання частини видаткових накладних невстановленою особою.
Не подано відповідачем і жодних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків або можливої фіктивності його постачальників - Товариства з обмеженою відповідальністю «Нестіан Трейд», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фагот Актив» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпродукт Груп», як-от: пояснень посадових осіб щодо їх непричетності до фінансово-господарської діяльності очолюваних суб`єктів господарювання, судових рішень, вироків тощо.
За таких обставин у сукупності висновок суду апеляційної інстанцій про безпідставність твердження контролюючого органу про неправомірність формування позивачем податкового кредиту за здійсненими з Товариством з обмеженою відповідальністю «Нестіан Трейд», Товариством з обмеженою відповідальністю «Фагот Актив» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерпродукт Груп» господарськими операціями ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.
З огляду на викладене, висновок суду апеляційної інстанції про неправомірність оскаржуваного акта індивідуальної дії ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.  
Згідно частини 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.
Керуючись статтями 341, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 04.02.2016 у справі №  826/12860/15 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Судді Верховного Суду 	 	Т.М.Шипуліна Л.І.Бившева В.В.Хохуляк